Institució Catalana d'Historia Natural 225 



ales (celiula radial), l'espinula ventral i els ganxets dels tarsos a la llum 

 tramesa pel mirall del microscopi. Això és àdhuc necessari quan és trac- 

 ta de dibuixar-los a la càmara clara. Pels palps, és precís ordinàriament 

 tallar el cap a l'insecte. Les esculptures del cap, del tòrax i abdomen no 

 se les pot veure bé més que a una bona llum difusa, cercant sobre la plati- 

 na giratòria del microscopi el més favorable incident de la llum. La taula 

 del microscopi es colioca devant d'una gran finestra i per a aquest estudi 

 hom és servirà únicament de dies de sol. 



Per a conservar l'insecte en la postura necessària per a cada orguen 

 —aixecat, cap baix, inclinat o horizontal— el P. Tavares segueix el se- 

 güent procediment. Posa sobre la làmina del porta-objectes una mica de 

 cola de midó ben espessa. S'hi posa l'insecte que s'hi cola un poc en to- 

 tes les posicions volgudes àdhuc les més difícils. L'estudi acabat éb reti- 

 ra el Cinípid i si qualque partícula de la cola queda adherenta a l'insecte 

 ella es separarà en el líquid conservador. La goma aràbiga no serveix per 

 a això. Es pot emplear un objectiu bostant fort per a Testudi d'els orguens 

 que hom examina a la llum reflexa — fins a D. Zeiss— les esculptures no 

 poden no obstant ésser vistes sinó a un feble augment— per exemple A. 

 Zeiss i ocular '2 a 4—. 



A falta d'un treball de conjunt sobre els Cinípids de la Península, no 

 obstant ésser els nostres Cinípids cecidiaires tan ben coneguts com els de 

 l'Europa central mercès a les investigacions de A. Cabrera i Diaz, R. P. 

 Pantel i sobretot els treballs del Prof. Dr. Kieffer (1899-1902) algun d'a- 

 quests en col•laboració del Dr. Von Dalla Torre, el P. Tavares ha aug- 

 mentat aquestes coneixenses amb les seves investigacions començades fa 

 prop de vint anys i qual bibliografia puntualitza. L'autor assaija ara en 

 aquest treball d'aplegar tot lo que hom coneix sobre els comensals de la 

 Península Ibèrica i desembrollar el camí a tots els quins vulguin conèixer 

 aquests insectes tant interessants per a l'estudi de la Biologia. Dona les 

 descripcions fetes sobre els exemplars espanyols o portuguesos que no 

 concorden pas sempre enterament amb els de l'Europa central, ultra de 

 les formes pròpies de la península. 



Posant remei a la falta quasi general de figures que puguin ajudar 

 als debutants que s'observa en els autors clàssics, sobre tot en G. Mayr 

 a qui es deuen els principals coneixements sobre els comensals (1873, Die 

 Einmiethler der mitteleuropaischen Eichengallen, in Verh. Ges. Wien, v. 

 22,p.p. 659-726), l'autor ha dibuixat a la càmara clara les entenes i la cèl•lu- 

 la radial de quasi la totalitat de les espècies, en dues làmines. 



Segueix al prefaci, la Bibliografia, després la taula dels 4 Gèneres, 

 la descripció del gènere Synergüs Hartig i la sinopsis de les 29 formes 

 europeas amb la descripció d'aquestes formes i relació de les cecídies d'on 

 s'han obtingut i distribució geogràfica. Lo mateix fa per al gènere Sapho- 

 necrus Dalla Torre i Kieffer i les seves 5 formes europeas, per a el gène- 



