3o Institució Catalana d'Historia Na'tub»i 



havia designat amb el nom de Pteris hastata (Thunberg, Prodromus 

 Flores Capensis 172). En quant al genre Pellaea, que per aquesta 

 planta deu sustituir al Pteris, fou creat per Prantl, en 1882. 



Resulta, doncs, que acceptant el nou genre i respectant la llei de 

 prioritat, la falguera de la Sellera deu ser Pellaea hastata. Thun- 

 berg (1), com afirmàvem en nostres «Notas fitogeogràficas críti- 

 cas» (1909-1910). 



Aprofitant aquesta oportunitat, no serà impertinent rectificar una 

 altra afirmació del propi estimat consoci. Parlant d'una altra falguera, 

 la Notholaena Marantae R. Br., trobada per Vayreda a Olot en 

 1900, diu: «No tornada a trobar per en Pau i en Cadevall, per lo 

 qual, es donava com a espècie d'existència dubtosa a Catalunya.» 

 No podia donar-se com a espècie dubtosa per quant en la mateixa 

 Memòria en que es parlava de la Pellaea, citàvem la Notholaena 

 Vellea, Desv., que haviem trobada a Cadaqués, i la N Marantae 

 R. Br., no escassa al Montseny, al peu del salt de Gualba. K 

 n'aquesta localitat podem afegir una altra: la Moleta, de la serralada 

 de l'Ubach (distant uns 4 kms. de Tarrasa), on aquest any la reculli 

 l'amic Dr. Sallent, junt amb la Cheilanthes fragrans, que molts anys 

 enrera descubrirem a Montserrat i posteriorment ha sigut trobada a 

 varis indrets de Catalunya. També es reculli, al mateix lloc, l'As- 

 Dlenium septentrionale, que difícilment s'haurà trobat a menys 

 altitut i latitut fins ara. 



Tant la Pellaea com la Notholaena Marantae viuen perfecta- 

 ment en la nostra miniatura de jardí botànic. 



Tarrasa, 31 de desembre de 1915. 



(1) Erts plau transcriure textualment lo que diu el Dr. Christ de la important espècie: 

 «Nach Europa tritt über Pellaea hastata: im ostlichen Spanien el Pasteral, La Sellera bei 

 Gerona, in fissuris rupium 1. Codina, c. CADEVALL! CADEVALL, dem ich das Exemplar ver- 

 danke, fiïgt mir brieflich eine Liste des begleitenden Phanerogamen bei: es sind lauter Bestand- 

 teile der Katalonischen Felsenheide. Im Lande der Cheilanthes hispànica und des Pleuroso. 

 rus Posoi nicht allzu überraschend.»— (Die Geographie der Farne, p 261— fig. 108). 



