90 Institució CatalaN* d'Historia Natural 



Això vol dir que la Clematis cirrosa L., és de les espècies més 

 inestables que avui coneixem en nostra flora; potser ben apropiada 

 per a fer-ne camp de recerques biològiques sobre adaptacions al medi 

 i modificacions hereditàries. El nom de Viviani de Clematis poli- 

 morpha és tot exacte. 



Les seíagínelíacíes de Catalunya 



MfíNEü F0üCf4 I GIRONA 



La gran abundor en que trobàr.em la Selaginella denticulata 

 Spring., a la darrera excursió col•lectiva feta pels voltants de Caldes 

 de Montbuy i muntanya del Farell, ha estat el motiu que ens deter- 

 minà a escriure aquesta nota relativa a les Selaginellacies de la 

 nostra terra. 



La susdita familia sols conté un gènere, del qual naturalment pren 

 el nom; però en canvi hom pot citar fins a 500 espècies (1), habitado- 

 res en sa major part dels boscos humits de les zones tropicals. A 

 Europa se'n troben quatre i tan sols dos són pròpies de la Flora cata- 

 lana. Espècies hi ha que hom veu conreades per la finor de les fulles 

 i preciositat de les formes llurs com a plantes ornamentals; essent 

 prou coneguda pel fenomen de la reviviscència la Selaginella 

 lepidophylla, originària de les regions de ponent, Mèxic i Amèrica 

 septentrional, anomenada vulgarment, encara que amb la més sran 

 impropietat, «Rosa de Jericó». La veritable «Rosa de Jericó» és la 

 Anastaticha hierochnntina L., de la familia de les Cruciferàcies, 

 planta indígena de l'Egipte i de la Palestina. 



Dugués menes de materials ens han servit per a la redacció 

 d'aquesta nota, proporcionats en sa majoria per nostre President; çò 

 és: documents bibliogràfics, primer; segon: els exemplars conservats 

 en alguns Herbaris revisats. Aduim uns i altres, més algunes poques 



(1) «Kryptogamen» von Dr. M. Mobius. Leipzig, 1908.- «Flore de la France» par l'Ab. 

 H. Coste, París, 1906. 



