Institució Catalana d' Historia Natural 



43 



paries han quedat molí reduides; els cultius no han deixat a l'estepa 

 més que qualques claps en els petits puigs que hom veu aquí i allà. 

 A Targa, venint de Lleida, és on aquests puigs i turons comencen a 

 ésser freqüents i els claps esteparis, entre els conreus, sovintegen. 

 Cada cop el relleu del sol és més marcat i les terres tant com més altes 

 més aspres. Les Oliverades devenen generals i a sota, entre'ls rengles 

 d'Oliveres, verdejen els Blats i els Ordis. De tant en tant, en els 

 marges sobre tot, s'hi veuen florits els Ametllers. Els camps són 

 cada vegada més pedregosos. Les cases de tapia de l'estepa a Alma- 

 celles, Montagut, Bell-lloc, Mollerusa, Targa,... ja són de pedra a 

 Cervera. Els troços són separats per parets seques o per munteres de 

 pedres arrenglerades. En aquests marges pedregosos, les brancades 

 grises dels Lladoners o les de qualque Olm, se destaquen sovint totes 

 nues. A les faldes de les petites collades i en els turons, les Garrigues, 

 que no he vist a l'Urgell, comencen a Sagarra. Bosquets més o menys 

 clars d'Alzina amb el sol cubert de Garrics, allà on per la sequedat de 

 la terra, o per ésser poc profunda, no ha estat possible plantar-hi 

 Olivers. 



L'associació del Quercus Ilex és, com dic, la que domina a Cer- 

 vera, però són de petita extensió i ben clars els llocs on hom pot obser- 

 var-la en els alentorns de la ciutat. Aquesta associació que alcança el 

 grau màxim de diversitat de components a les comarques litorals, s'és 

 empobrida a Cervera, sobre tot per la manca de les Estepes; ni el 

 Cistus albidas, ni el C. monspeliensis, ni el C. saluiifolius, els 

 he pogut veure per allí; únicament el Cistus Libanotis (C. Clusii), 

 que acusa, junt amb el Rhamnus lycioides, Stipaparviflora, Passe- 

 rina tinctoria, etz., el caràcter occidental de la vegetació. Amb les 

 Estepes, manquen a més la Mata (Pistacia Lentiscus) i el mateix 

 Romer que, encara a Targa, és abundant, sembla ésser escàs a 

 Cervera, i àdhuc, potser hi falti en grans extensions, cosa que'ns 

 provaria la cruesa del clima cerverí, doncs s'en puja el Romer pels 

 cims de Montserrat i per les faldes meridionals del Montsec fins ben 

 amunt. 



En alguns llocs, com per exemple en el Puig on està assentada 

 Cervera, la estepa encara hi reviscola; els Statice, Salsola, Kochia, 

 Camphorosma, etz., hi són abundants; la Gipsophila hispànica l'he 

 collida molt més enllà de Cervera, cap a Montlleó, camí de Sant 

 Guim. Aquest fet sembla per tot allí general quan apareixen les mar- 

 gues guixenques. 



Més cap amunt encara, la Sagarra més típica hom descobreix. El 



