58 institució Catalana d' Historia Natural 



per darrera de la que de can Lavallol aboca al pantàn d'aquella xamosa 

 vall; i que conservat en alcofoll, tinc l'honor de presentar a la consi- 

 deració de nostres consocis. 



Les modificacions teratològiques que constitueixen monstruositats 

 en la espiga esporangífera de la espècie dita, venen reduides, de 

 seguir la classificació que'n fa el pteridòleg de Geissa, a les 

 següents: 



a) espigues provistes de dilatacions membranoses com les dents que 



formen les vaines, i que per cert es poden presentar en l'àpex, 

 en el mig o en la base d'aquelles . . cornigerum Aschers, 



b) formes amb dugués espigues ben desenrotllades, situada una al 



damunt de l'altra distachyum Dorfler, 



c) espigues atravessades per un tany estèril, el qual pot restar simple, 



i constitueix el proliferum Milde, 



o ramificar-se, i és el . . . . verticillatum F. Wirtqen, 



d) àpex de la espiga més menys profondament dividit en dos 



més particions digitatum Milde, 



e) espiguetes eixint de la meitat per sota d'ella, llargues fins a 



2 cm ramosam F. Wirtqen, 



f) espiga tallada gaire bé fins a la base en 2 - 5 altres espigues prò- 



ximament d'iguals dimensions . çolydactylumY . Wirtgen, 

 h) dugués espigues complertes e independents eixint d'una mateixa 

 vaina, encara que separades per altres de rudimen- 

 tàries bíceps F. Wirtgen. 



A cap d'aquestes deu referir-se la anomalia per nosaltres desco- 

 berta. En efecte: aquí tenim espiguetes sobre una espiga complerta a 

 la que sols manca per a ésser regular la llargària que comunment 

 tenen les formes normals, sigui el typicum de F. Wirtgen; llargària 

 que pot arribar fins a 10 cm. En nostre cas als 2 fineix, com tallada 

 sobtadament la espiga que podríem dir-ne mare, aixecant-se gairebé 

 amb perfecta simetria 4 espiguetes amb sos petits eixos i ses corres- 

 ponents escates peltades, on com és sapigut s'hostatgen els esporan- 

 gis. Aquestes espiguetes tenen 9 mm., exceptuant-ne una no del tot o 

 no tan perfectament desenrotllada. Aixís com són quatre podrien ésser 

 en nombre major menor les espiguetes, per la qual cosa la denomi- 

 nació que donem a aquesta anomalia no la concretem pas al mateix, 

 ans bé la fem general i per a que sigui més típica fa al•lusió al 

 caràcter explicat. Li assignem, doncs, el calificatiu de var stachy- 



