Institució Catalana d' Historia Natural 129 



teòriques sobre les roques calices, opinió que combat Mr. Grossou- 

 vre per estar en pugna amb diferents fets i experiències; per la 

 estructura dels minerals, pel metamorfisme de les roques en contacte, 

 absència de fenòmens de disolució i de oxidació, per la potència i 

 distribució dels llits, per la possibilitat d'acarreus interns i per la 

 mateixa estructura de les arcoses siderolítiques. 



Mr. Stanislas Meunier (1), que defensà les teories de Mr. Brong- 

 niart, creu són degudes aquestes concrecions a l'acció de les fonts 

 minerals, i fundamenta sa teoria en el fet experimental que si sobre 

 un tros de caliça es va tirant gota a gota una solució de cíorur d'alú- 

 mini, es formen unes concrecions tuberculoses d'hidrat d'aiúmina. 



En resum, la constitució eocènica inferior de la regió catalana 

 presenta caràcters molt semblants als de la formació siderolítica (3), 

 i si els claps trobats no pertanyen a aquesta formació que és carac- 

 terística de la base de l'Oligocènic, al menys s'ha trobat uha nova 

 fàcies, com és la present: pot ser estudis ulteriors donguin llum en 

 aquesta qüestió, l'origen de la qual ha sigut mol debatut, com ho és 

 el de les Bauxites, amb les què està íntimament unida, però podem 

 inclinar-nos a creure que són d'origen hidromineral o termal. 



(1) 18S8. Stanislas Meunier. Recherches sur l'origine et le mode de formation de la bauxite, 

 du fer en grains et du gypse. «Butlletin de la Societé Belge de Qéologïe. Vol. II. 



(2) 1855. M. Gaudin et De la Harpe. Memoires sur les animaux vertebres trouvés dans le 

 terrain siderolithique du Canton de Vaud pag 5. 



