72 Institució Catalana d'Historia Natural 



M' hi atanso, y ella, con si tingués pòr ó vergonya, s' arronsa 

 encara més del que ho estava, no atrevintse à fixar en mi aquells 

 ulls tan negres y blanchs à la vegada, y tan tristos. 



— Bushiman, (:quí es aquesta negra y de hont ha vingut? 



— Es Mambruca, la ebclava dels pescadors de prop de la isla 

 Herne, que vé à buscar aigua pera els seus amos. 



— iPobre noya!... doneuli menjar. 



Y jo mateix agafo un tros de pa blanc y tou, y li presento pera 

 que '1 prengui. Y Mambruca, al veurem devant d' ella oferintli 

 aquell be de Deu de pa, se queda com atontada, j 'm dona una 

 mirada extranya, plena de misteris; sembla alegre y trista à la 

 vegada. 



— (íEs que may ningú t' ha donat res, Mambruca? ^Es que t' ex- 

 tranya que un blanch, que à tú 't deu semblar un rey pe'l modo 

 com va vestit, t' ofereixi un mòs de pa? 



Mambruca allarga poch à poch sa negra y molsuda ma y el 

 pren respectuosament, y *s queda contemplantsel. Li faig signes de 

 que se '1 menji, y ella, obedienta se 1' acosta à la boca, y les seves 

 blanques dents se clavàn en aquella massa esponjosa ab un respec- 

 te que sembla sant; y 's mira '1 tros que li queda à ia mà, mentres 

 va menjant poch à poch, saborejantlo ab un goig que no 's diu, 

 però que s' endevina. Després ja no 'n pren cap altra mossada y 

 comensa à embolicar el que li queda, en una punta del seu jaique. 



— jY ara! Bushiman, ^que no li agrada '1 pa ó no tè gana la 

 Mambruca? Pregúntali per qué s' el guarda. 



Y Mambruca, mirantme ab aquells ulls tan tristos y tota tre- 

 molosa, me contesta: 



— Es pera la senyora. 



La Institució Catalana d'Historia Natural soIs se declara responsable 

 de lo contingut en la Secció Oficial del seu Butlletí, deixant integra als 

 respectius autors la responsabilitat dels treballs firmats. 



ins?. LÀ HORMISJI StOKO-Msari Su rrmnaliM 1.7, Saroloni. 



