Institució Catalana d'Historia Natural 45 



Juliol 



Se ha citat algunes vegades dels Pyrineus Orientals ; Montlluis 

 (Ch. Oberthür). 



Icarus, Rott. ; Esp. ; Hbst. ; Bkh. ; Frr. ; Leech. ; Ruhl. 



xilexis, Hb. ; O. ; God. ; Frr. 



Thetis, Esp. 



ab. Melanotoxa, Pincit. 



Kashgharensis, Moore (ab. blava). 



Cnní y Martorell, cat. 45. 



Mars — Novembre 



Es la espècie que 's veu en la major part del any, apareix des- 

 prés de les formes més primaverals y 's troba fins ben entrada la 

 tardor. Es també la més abundant del genero. Sol variar per la 

 coloració fonamental del revers de les ales. A Catalunya 's presenta 

 en las formes següents : 



ab. Icarinus, Scriba ; Meig. 



Iphis, Meig. 



Icarus, var. Esp. 



Alexis, vr. HS. 



Thersites, Gerh. 



(Falten les dues taques basilars del revers de les ales anteriors). 



Se troba en les mateixes localitats del tipo, però més escassa. 



ab. (dismorfisme) Caernlea, Fuchs. 



Glauea, Maasen. 



Casanensis, Krul. i 



(Femelles ab 1' anvers de les ales cobert de color blau). 



Aquesta aberració se presenta també en, alguns exemplars perta- 

 nyents à la var. Icarinus, Scriba, voltants de Barcelona (O. C. Ros- 

 set). Bastant freqüent en la forma típica. 



A més devem esmentar aquí una aberració (femella) trobada à 

 St. Pere de Vilamajor, que presenta en 1' anvers de les ales poste- 

 riors una taca de color blava, colocada entre la tercera y quarta 

 lluna marginal (y corresponent à la taca blanca que 's troba en el 

 mateix lloch, en el revers), aquesta taca s' allarga fins arribar al 



