Ln'Stituc'ió Catalana d-Historia. Natural 117 



Els exemplars color bronze-eram, escut del coll més estret en la 

 part posterior qu'en I' anterior, tót lo més insignificanment més am- 

 ple en la part posterior; elitre variable, ample poch u oval, 

 sempre ample y més aixamplat posteriorment, casi arrodonit; espina 

 final de la sutura^ retirada; macula humeral casi sempre closa, macu- 

 la apical, y una faixa '1 mitx generalment poch dilatada arran de la 

 vora exterior, doblegada '1 travers ab forma d'un ample y curt gàn- 

 xol; tarses forts casi de la llargada de llur tibia; son la forma trónch 

 ó tipical,=C. hvhrida L. S. N. ed. X. p. 407. 



Els mateixos exemplars, ab la màcula humeral desclosa, =a. ïn- 

 fiumeralis Beuth. E. N. 1893, p. 136. 



De les nou altres aberracions de dibuix y color batejades pels 

 autors y generalment admeses, l'única espanyola^ és la de color^d' un 

 eram roig, ab dibuix ample y grossos eczemplars, que 's troba à Cas- 

 tella (Cuenca); és la a. A"o/-6/ Beuth., sinonímia de la a. lagimensis 

 Qauth., y de la cual el Dr. Horn n'a fét una subsp.. 



Aqueixa forma trónch, es la més geogràficament difundida, d'Al- 

 ger (Lucas) y Espanya hasta la Sibèria àrtica, Nord de l'Asia menor, 

 Arolkaspien, Nord de Mongòlia (Beuthin). Habita 'I plà y baixa 

 montanya, de primavera fins molt tart de 1' estiu. Els exemplars ti- 

 pichs, qu' he vist d'aqui Catalunya, portan à l'etiqueta Tarrasa, sen- 

 se indicació del mes de la troballa, però és de creurer que serà 'n lo 

 temps esmentat, y .que no faltarà en altres localitats. 



En r alta montanya l'anterior forma trónch 's veu substituida per 

 la var. riparia Lat. et Dej-, ahont domina y es molt més abundant. 



Aqueixa varietat, també 's troba per això en la baixa montanya 

 barrejada ab la forma trónch, de la qual es una roca local, trobant-se 

 per consegüent transitorias. La var. riparia 's caracteritza: molt 

 mes robusta; escut del coll, ample, ab la part posterior més ample 

 que r anterior; elitre poch, ó molt aixamplat, ventrut, posterior- 

 ment arrodonit; espina final de la sutura realsada; macula humeral 

 sempre desclosa, ò tot lo més finament closa; faixa delmitj, poch ò 

 gens dilatada arran de la vora exterior, ab el gànxol mes ó menys 

 en línia recta; granulació del elitre, dèbil, fossetes casi sempre visi- 

 bles, generalment blaves, d'aqui '1 color predominant blavós ó verdós, 

 també bronzejat ó negre mat; cames bastant robustes. 



Aqueixos exemplars, ab la macula humeral desclosa, faixa del 

 mitx ample, al gànxol doblegat en bax, color mes ò menys fósch, son 

 el tipo,=var. riparia Lat. et. Dej. Col. Eur. p. 50 f. 2. 



