Institució GaTaLaNa d'Historia Natural 121 



aqtieni dels que cita portés tres expansions, cosa que no's desprèn 

 pas del contexte. 



La modificació de que tractem, que constitueix una verdadera 

 anomalia, se deu tenir com una hipergènesis multiplicativa (Iç^XaíXor 

 termina! de les inflorescències en raim del Acer. Ara si volem escor- 

 collar la causa productiva de la hipergènesis, penso que no anirem 

 pas errats, en assignar-hi l'excés de sava de que fàcilment gaudiran les 

 flors terminals, precisament per ésser caràcter essencial de l'especie 

 de que tractem el tenir les inflorescències pèndules, o capgirades, i 

 per tant encare afavorides en aital excés per un grau superior de 

 geotropisme positiu. Això ens explica semblantment qu'en altre 

 espècie exòtica, prò força conrehuada en nostres jardins, parcs i 

 carrers, VAcer pensilvanica, quals raims florals són atxís mateix 

 pènduls, on hi havem trovat una pila de sàmares triples. Es clar que 

 hi pot influir en la producció de la hipergènesis dita, encare que 

 secondariament, segons nostre parer, l'excés de vitalitat que puguin 

 tenir els peus ben regalats, sia per arroixament artificial, sia per 

 abondosa saor provinenta de plujes no escasses i amb oportunitat 

 caigudes. 



No cal afegir que la aparició de les sàmares triples se reconeix ja 

 anticipadament en les flors, qual ovari en tal cas s'és tripartit al bell 

 punt de comensar la diferenciació floral, segons pot comprobar-se 

 per la observació, a la primavera, o més endavant, ateses les condi- 

 cions climatèriques de cada localitat, al esdevenir la floració dels 

 Acer. 



Derrerament vàrem observar que la partició és de vegades múlti- 

 ple, aixís com hem dit que generalment és triple en els cassos citats, i 

 se veu en l'exemplar qu'oferim a la consideració dels socis presents; 

 sols que si'ns hi fixem detingudament veurem que la modificació és 

 més profonda, havent-hi fins una vera fasciació al àpex del pedicel 

 floral. En aquest cas tenim una sàmara múltiple, o una polisàmara. 



Joaquim M.''^ de Barnola. 



Sarrià, Març-Abril, 1913. 



