Institució Catalana d'Historu Natural 127 



S3S de la evidente decrepitud de los ejemplares en cuestión es algo 

 difícil de conocer; però sin duda ninguna el aislamiento forzoso de la 

 colònia, la poca vegetación y la gran exposición a los rayos solares, 

 por ser en mayor número los días serenos que los cubiertos, han debido 

 contribuir a la decadència de este molusco y en tiempo no muy lejano 

 no quedarà en los tejados de Santa Maria mas que algunas conchas 

 calcinadas, y si en algun otro edificio antiguo de Barcelona no existe 

 otra colònia prospera, lo que no es probable y si nuevas investigacio- 

 nes no demuestran la existència de esta espècie en alguna otra locali- 

 dad, se podrà considerar a H. Companyoi Aler, como desaparecida 

 de Catalufía o por lo menos de las provincias de Barcelona y Gerona. 



J. B. DE Aguilar-Amat. 



ACLARACIO 



Per mediació de nostre dignissim senyor President he rebut una 

 carta del distingit conquiòlec francès Mr. le Commandant Caziot per 

 la que fa algunes observacions referents a trevalls sobre moluscs que 

 he publicat en nostre Butlletí en aquests darrers temps. May hau- 

 ria pogut imaginar que'ls modestos trevalls malacològics de aquest 

 humil obrer de la ciència naturalista, poguessin merèixer la atenció 

 de distingida personalitat extrangera com es la del Conservador del 

 Museu de Niça, y de que fossin motiu per a rebre d'ell ensenyanses 

 molt útils sempre, y molt més en els temps actuals en que se està molt 

 lluny de haver-se dit la darrera paraula en asumptes de malacología 

 terrestre. 



En el comens de dita carta me atribueix equivocadament un tre- 

 vall de nostre amic En Llorens Tomàs sobre els Hèlix nemoralis i 

 viNDOBONENSis amb el que mostra sa conformitat. Lo restant se refe- 

 reix a una nota meva publicada en el Butlletí de Octubre del passat 

 1913 amb el títol «Moluscs terrestres y fluviàtils de Guardiola (Alt 

 Bergadà)». De l'escrit del Sr. Caziot se'n desprenen les següents 

 observacions: 



1.^ Que no pot continuar-se l'us del nom Vallonia, Risso. 1826, 



