Institució Catalana d' Historia Natural Sg 



El mascle vola ràpidament en les hores més caluroses del dia, cercant 

 la femella, que generalment està parada al peu de les mates o en el 

 tronc dels arbres. Es ben coneguda la gran atracció de mascles en 

 l'indret aont se troba una femella, poguent-se'ls agafar amb molta 

 facilitat, com ho demostren els següents casos que'ns comunicà nostre 

 amic O. C. Rosset. Al dia 20 d'agost de 1914, prop de Can Borni 

 (Tibidabo), agafà uns 15 exemplars. Al cap de dos dies en reculli 10 

 més en la mateixa localitat. Al tres de setembre, havent obtingut una 

 altra femella, d'una oruga, tornà a Can Borni i a Sant Genis dels 

 Agudells; la quantitat de mascles atrets fou grossa, recullint-ne 15, 

 algun d'ells s'introduí dins de son sarró d'excursió. Als Pirineus l'hem 

 vist volar a Sant Joan del Herm pel mes de juliol; creua amb rapidesa 

 les pendents cobertes de bedolls (Salix), pujant més amunt dels 1,800 

 metres sobre el nivell del mar. 



Referent a sa coloració i dibuix, la L. quercus L. resulta ésser 

 un dels lepidòpters més variables, dins la simplicitat de sa decoració. 

 Ofereix dues agrupacions principals, corresponents a dues regions 

 geogràfiques ben diverses. A la primera pertanyen les formes que 

 tenen les faixes grogues amples, i volen en la part septentrional 

 d'Europa, Entre elles figura la forma que's considera quercus L. 

 (tipu), de color bruna rogenca, amb les faixes grogues, amples i es- 

 fumades vers sa part exterior. 



Com a representant de la segona agrupació o sien les formes del 

 mitgdia, tenim spartii Wh.\ de color fonamental més fosca i amb la 

 faixa groga estreta i ben limitada. 



Tots els exemplars que hem vist procedents de Catalunya estan 

 compresos entre la forma Catalaunica Stgr., la més caracteritzada 

 de les formes meridionals, i la Ab. guillemotii Trimoul. que dins de 

 les formes meridionals ofereix la major dilatació de les faixes grogues. 

 A continuació esmentem les següents formes pròpies de nostra regió. 



d) Faixes grogues estretes. 



var. spartü Hb. 



(El tò fonamental de les ales és bru fosc, destacant-se marcada- 

 ment les faixes grogues; aquestes són estretes, sobre tot en les ales 

 posteriors, i estan ben limitades de la color general; la franja de les 

 ales posteriors és de color groga. La femella és de color ocrosa ro- 



