Institució Catalana d' Historia Natural \^ó 



insectes a proseguir els experiments que tant de nom li havien de 

 donar. 



I allí continuà solitari, cara a- cara amb la Natura, quals secrets 

 volia sorpendre, sa vida de lluita i de treball, passant dies penosos 

 en que sovint la negra misèria trucaba a ses portes, car el triomf del 

 anticlericalisme a França, havia anat arreconant sos llibres d'ensenya- 

 ment que's consideraven passats de moda i tenien el gros defecte de 

 fer massa sovint afirmacions espiritualistes i atacs al transformisme en 

 boga; cada dos anys, amb certa regularitat donava a la prempsa un 

 volum dels Soiwenirs que's venien poc, puix son títol modest i senzill 

 no cridava l'atenció. Per altra part la família anà creixent, les neces- 

 sitats s'aumentaren i arrivà un moment en que'l més gran naturalista 

 de nostra època no tingué un mos de'pà i es vegè en lo cas d'acudir 

 al gran Mistral, a qui li havia somrigut constantment la fortuna, pre- 

 gant-li gestionés del Museum la compra de son atlas d'aquareles ori- 

 ginals admirablement pintades dels bolets de la Provença. El gran 

 poeta s'impresionà fondament amb la carta de Fabre i publicà emocio- 

 nants articles en la prempsa, fent una crida a França per a que no 

 deixés morir en l'indigència a un fill tan llustre; i en el Concell gene- 

 ral de Vancluse logrà una subvenció de 500 francs anuals pel natura- 

 lista (1). Fou aleshores quant alguns dels seus deixebles corpresos del 

 seu abandono idearen celebrar el seu jubileu amb l'esperança de reve- 

 lar al vulgo que l'ignoraba, a la vegada el nom i els llibres de Fabre. 

 La festa tingué lloc el 3 d'Abril de 1910; en ella s'oferí al naturalista, 

 entre altres obsequis, una placa d'or en que Sicart hi grabà en relleu 

 el retrato del Mestre, d'un paregut i expressió notables. En el ban- 

 quet que se li oferí en lo modest i únic cafè de Serignan, Edmón 

 Perrier el saludà en nom de l'Institut; altres parlaren en nom dels 

 amics anònims, de tots aquells que tant hem disfrutat llegint les seves 

 obres; els més grans escriptors i poetes hi enviaren la seua adhesió, 

 la gran prempsa se'n feu eco, i prompte comensaren a llegir-se les 

 avans oblidades obres de les que's feren més i més edicions, entrant 

 altra volta el benestar en una llar en que temps hà no hi era, llàstima 

 sols que arrivà tard, quan ja envellit pel pes dels anys, dèbil la vista 

 i tremolós el pols, arrossegant penosament les cames, el gran natura- 

 lista no podia ja continuar els seus treballs i portar els seus Souvenirs 

 al terme que hauria desitjat. 



(1) Dr. Q.-V. Legrós.— La vie de J.-H. Fabre Naturaliste per un disciple.— París Ch. Dela- 

 grave, 1913: 



