Institució Catalana d'Historia Natural 137 



líes, que tant s'arrelen en molts cassos fins a fer-se hereditàries. çjQuí 

 sap si l'influx de la causa sospitada va ésser auxiliat per la col•labo- 

 ració de qualques paràsits com pugons o còccits que podrien haber 

 xuclat les sustancies que luego mancaren a les fulles? 



Fa sospitar que el fenomen que tractem d'explicar vingui determi- 

 nat per l'influx dit d'insuficiència dels materials alimenticis de la 

 planta, el fet de que la manca de color resti localitzada a la meitat 

 superior de les fulles. En efecte, es compren fàcilment que'l defecte 

 d'alimentació o asimilació degut a la causa dita, feu que no's formés 

 degudament la clorofila en les puntes, on la sava en tal cas arribava 

 gastada o degenerada. 



Ni s'em digui que pogueren concórrer com a causes productores la 

 manca de llum, o bé un excés d'humitat, amb una evaporació imper- 

 fecta. No la primera, doncs aleshores és natural que la part baixa de 

 la fulla fora la més perjudicada, i per tant la decolorada; quant preci- 

 sament passa tot al revés en el cas del pi florit. No la segona, perquè 

 l'arbre no està en cap fondalada, on es deturin les aigües, ans gairebé 

 al cim de la costa, i el terrer és de llicorella flonja, i per conseqüència 

 força permeable. No influint, doncs, aquestes causes aïlladament con- 

 siderades, en cap manera fora llògic deduir que podrien fer-ho plega- 

 des. Resta, doncs, ferma nostra hipòtesis de considerar com a factor 

 principal de la modificació qu'estudiem, la migrada nutrició i assimila- 

 ció, a punt que al arrivar la sava a les puntes de les fulles, ja no'ls hi 

 porti tots els materials nutritius indispensables; que se'ls han quedat 

 i consumit les parts baixes; poguent-se sospitar particularment la 

 manca o quantitat insuficient de «ferro», element sense el qual, segons 

 està comprobat experimentalment, no pot formar-se la matèria verda 

 de les plantes. 



Per l'època en que férem l'excursió no poguérem recullir i reparar 

 en les flors, per a examinar si presentaven qualque modificació o varia- 

 ció específica. Les fulles, llevat de la estudiada, res tenen de diferent 

 respecte de l'especie tipu, i lo mateix cal dir del conos o pinyes que 

 ni per la grandària, ni per la forma, color, col•locació, figura de les 

 escates, arestes, escut i ombílic del centre d'aquestes, en res s'aparten 

 del pi ver, que permeti apreciar caràcters prou diversificats per a fer-ne 

 una nova espècie. Ni la modificació aillada de les fulles fora prou per 

 a constituir una varietat o raça, si sols se trovés en l'exemplar de 

 referència; pró és el cas, que sembrats pinyons d'aquest, surten els 

 arbres amb la mateixa modificació. De manera, que'n havem vist a 

 Olzinellas, d'ençà la mida d'un decímetre fins a la de un metre i mitg, 



