170 Institució Catalana d' Historia Nat ural 



construint la companyia canadenca «Riegos y Fuerza del Ebro», à la 

 base de la montanya de Vallvidrera, vaig creurer constituïen una 

 bona ocasió per a poder comprobar la suposició que tenia feta, a quin 

 fi aprofitant un dels diumenges del darrer Agost, vaig anar-hi. 

 Arribat al lloch i examinats lleugerament els materials abundosament 

 extrets de dita foradada, vaig notar que, en efecte, gràcies à son bon 

 estat, podien estudiar-se amb tota comoditat molts dels elements mine- 

 rals que acompanyen aquelles pissarres. Formen la massa que atra- 

 vessa el túnel, unes pissarres negroses semi-satinades que en molts 

 llocs passen à macliferes, conservant sempre empro, sa dita color ne- 

 grosa. En una gran part de la massa hi abunden els filonets de anfibol 

 hornblenda netament cristallisat en petits cristalls aciculars negres, 

 de tal manera que pasen les pissarres à verdaderes anfibolites. No he 

 lograt trovar-hi lo anfibol actinota, tan freqüent entre les granatites 

 i anfibolites del Tibidabo (sota l'Observatori). En canvi uns filons de 

 distinta color i textura observats en algunes de dites anfibolites, me 

 feren pensar en un mineral ben diferent i no citat, que sàpiga, en 

 nostra vehina serralada, ja que sos caràcters corresponien mes à un 

 piróxen que à un anfibol. Ja de retorn à casa, vaig acudir pera la de- 

 terminació à les obres mineralògiques de bons autors, à la comparació 

 amb exemplars tipics de una col•lecció, al detingut examen i al anà- 

 lisi quimic, si es fes necessari. Sa textura fullosa, ben diferenta de 

 la acicular dels anfibols, me convencé de que, en efecte, era un piró- 

 xen el mineral que tenia al devant. Ademès, sa color verdosa, sa 

 massa fullosa gràcies al clivatge perfecte i son aspecte nacarat i 

 metal•loide (1) me asseguraren que's tractava de la Dialaga. Ademés 

 segons Rinné (2) els piróxens se trovan no sols en les roques erupti- 

 ves, sinó també dins els esquists cristallins, entre'ls que poden 

 col•locarse els de Vallvidrera. Un petit cristall d'entre la massa de 

 Dialaga, d'un dels exemplars, sembla ésser de Bronzita, cosa probable 

 si's te en compte que sovint la Dialaga es macla amb la Bronzita. 

 També segons el citat Rinné (3), se sol asso-ciar la Dialaga amb la 

 Bronzita formant la roca piroxenolítica anomenada Dialagita. 



Tota la massa de aquesta anfibolita, va alternada en filons més 

 menys amples de Dialaga amb altres de Hornblenda, plens de menuts 

 cristalls aciculars. 



(1) Caràcters que segons Lapparent distingeixen la Dialaga A. de Lapparent— Precís de Mi- 

 neralogie^pag. 205. 



(2) Rinné— Etude practique des roches— pag. 233. 



(3) Rinné -Obra citada— pag. 569. 



