40 



Institució Catalana d'Historia Natural 



element anatòmich inferior a la célula y 

 posseint totas las qualitats d'un còs vi- 

 vent: seria donchs l'unitat fisiològica 

 fonamental. 



Mentres aquests importants treballs 

 sobre'l protoplasma's desarrollavan, l'in- 

 dividualitat de la cèlula, base de la teoria 

 colonial, era vivament combatuda. 



En molts animals dits unicelulars és 

 ben fàcil observar una estructura com- 

 plexa ab òrgans digestius, locomotors, 

 defensius, glandulars, circulatoris, sen- 

 sorials y reproductors, y la presencia de 

 tanta complicació allunya per complert 

 l'idea de que puguin ésser formats per la 

 diferenciació d'una cèlula en sentits varis. 



Per altra part, el criteri pera distin- 

 gir lo que és una cèlula no existeix. En 

 efecte, quan se troba una massa proto- 

 plàsmica tancada per una paret més o 

 menys resistent y contenint molts nú- 

 cleus, se li dóna'l nom de cèlula, a pesar 

 de que'l tipo d'aquest element té un sol 

 núcleu. En molts sers no's veu cap rela- 

 ció entre las divisions del protoplasma y 

 el nombre de núcleus tancats a dins. Hi 

 ha també vegetals que's veuen en la ne- 

 cessitat de considerar com unicelulars 

 perquè son protoplasma no té divisions, 

 y, en cambi, són d'un volum considerable 

 presentant nombrosas ramificacions: 

 molts bolets, per exemple, presentan sa 

 substància indivisa, com fa notar Van 

 Tieghem en sa botànica. 



Olivier considera provat que en alguns 

 vegetals superiors el protoplasma's con- 

 tinua sense interrupció a través de mem- 

 branas incomplertas, desde las arrels 

 fins a las fullas, trobantse també en el 

 regne animal innombrables exemples en 

 un tot semblants. 



En quant a la membrana, tampoch ' 

 pot servir de base pera provar l'indivi- 

 dualitat de la cèlula y definiria, puix 

 diferents autors, entre'ls que recordarem 

 a Brucke, Beale y Schultze, han compro- 

 vat que la membrana no és més que un 

 atribut secundari de la cèlula; en els* 

 primers temps de la seva vida, falta 

 quasi sempre y no's- forma sinó per una 



condensació succesiva de la capa exterior 

 del protoplasma. Es, donchs, molt fora 

 de rahó'l considerar un ser vivent com a 

 unicelular si no té coberta perifèrica o si 

 la té única, siguin com vulguin sa forma 

 y complicació y considerarlo com a pluri- 

 celular pel sol fet de presentar divisions 

 intermitjas, foradadas o complertas. 



Donchs bé: dels fets que breument 

 acabem de resumir se'n desprenen dos 

 conseqüencias importants y ben fatals 

 totas dos pera la teoria celular, y són: 

 primer, que'l protoplasma té estructura 

 y funcions propias que'l demostran com 

 a element primordial dels sers vivents; y 

 segon, que l'individualitat de la cèlula 

 com a element histològich és ben imagi- 

 naria, junt ab totas las conseqüencias 

 que ardidament havian volgut treures 

 d'aquest fet hipotètich, per alguns savis 

 quina imaginació és tant indiscutible 

 com la seva ciència. 



La teoria celular, basada en els fets e 

 hipòtesis quina falsetat acabem de veure, 

 ha caigut donchs y probablement pera 

 no tornarse a redreçar mai més. A pesar 

 de tot, reconeixem que no ha deixat de 

 produir abundants y benèfichs fruits en 

 el camp de la ciència, esperonant l'esperit 

 investigador d'aquest exèrcit internacio- 

 nal d'obrers infatigables quina missió 

 única és la troballa de la veritat en tant 

 important rama del saber humà. 



FRANCisco NOVELLAS 



SECCIÓ OFICIAL 



Sessió del 5 de Juny de igoi. —Oberta 

 la sessió baix la presidència del Sr. No- 

 vellas, el secretari llegeix l'acta anterior, 

 que és aprovada. Acte seguit se posa a 

 discussió'l projecte de reglament pres 

 sobre'ls estatuts, que s'aprova després 

 d'algunas lleugeras modificacions, acor- 

 dantse portarlo l'imprempta, com aixís 

 s'efectuà. Després s'admet com a soci 

 protector a D. Pere Turull, y com a cor- 

 respondents: a Aragó, D. Joseph Pardo; 

 a Madrit, D. A. Gredilla; a le Blanc, 

 Mr. Rénè Martin; y a París, al distingit 

 naturalista Mr. A. Acloque. No haventhi 

 res més pera tractar, s'aixeca la sessió, a 

 dos quarts de sis de la tarde,. — El secreta- 

 ri, Joseph Maluquer y Nicolau. 



Tip. L'Avenç: Ronda de l'Universitat, núm. 20, Barcelona 



