3<> 



Institució Catalana d'Historia Natural 



turons de la tant famosa Serra; però'ls de casa m'esperona- 

 ren tant pera que fent un esforç m'aprofités de la bona oca- 

 sió que allavors se m'oferia, que, vençut a la fi per llurs ins- 

 tàncies y convençut ensems per la força dels motius que'm 

 proposaven, me vaig resoldre a escometre l'empresa a major 

 glòria de Déu y avançament de la ciència. 



Més abans calia enténdrens ab els que volien portar a 

 terme l'excursió. Eren tots persones digníssimes de la gentil 

 Granada: catedràtichs o metges els uns, proprietaris y amichs 

 benvolguts els altres, y tots ben disposats a complaure als 

 demés y aleshores desitjosos de donar un color més cientí- 

 íich a l'expedició, que en gran part havia de ser artística y 

 recreativa. 



A l'objecte, donchs, de posarnos d'acord, vaig anar a veure 

 a D. Enrich Sànchez, persona molt distingida y ben conegut 

 dels turistes. Per cert que tot parlant, parlant, vinguérem a 

 tractar d'una altra expedició a Andalusia de l'entès entomò- 

 lech D. Napoleó Kheil, de Praga, en la qual li va succeir el 

 cas següent: En certa població caçà un ortòpter molt estimat, 

 que la gent de la terra'n diu cigarrón. Era espècie rara. Ell, 

 ab la dèria de trobarne algun altre, l'ensenya a uns noys y els 

 diu que per cada un qu^e li'n portin els donarà cinch cèntims. 

 Quina n'has dita! A corre-cuita se'n van y en comencen 

 a buscar fins a trobarne una munió que no'n volgueu més. 

 Tot seguit se presenten al Sr. Kheil y li mostren a grapats els 

 cigarrones. Y el pobre del naturalista, davant d'aquell bé de 

 Déu que tant desitjava, se troba en un compromís per no tenir 

 prou capital pera pagar els ortòpters que li duen. Comença 

 a excusarse y a voler donar raons, y els bordegassos també a 

 cridar y a dir que'ls havia enganyat. La cosa's posa seria, y 

 el respectable Sr. Kheil no tingué millor medi que agafar els 

 trastets y fugir de les pedres, que fins li feren sanch... 



Més tornant a lo que dèyem, D. Enrich Sànchez me pre- 

 sentà a D. Albert Àlvarez,'de Cienfuegos, President del «Cen- 

 tre Artístich de Granada» y principal capdill de quasi totes 

 les excursions que's fan a la Serra Nevada, ja siguin d'espa- 

 nyols, ja d'estrangers. Aquest senyor la té recorreguda de 

 cap a cap; posseeix un bell tresor de mapes y plans que ell 

 mateix ha dibuixat y té preses també fotografies de tot lo bo 

 y millor. Fins compta ab una verdadera biblioteca d'impre- 



