32 Institució Catalana d'Historia Natural 



que devia servirnos de guia ni l'animal de càrrega pera'l sach 

 y maletó. 



Perquè no cal dir que haviem d'anar a peu, si volien* 

 aprofitar el temps pera conèixer la terra y cullir de la fauna, 

 flora y gea de la Serra lo que'ns fes goig. 



Després de moltes anades y vingudes vàrem poder lograr 

 sortir d'Órgiva pera anar a Trevélez. 



És Trevélez el poble més alt de la Serra Nevada (1) y segu- 

 rament un dels més enlairats d'Europa. Ens calia anara Tre- 

 vélez pera poder pujar l'endemà al pich de Mulahacén. La 

 distancia d'Órgiva a Trevélez no és pas gens curta (2), y en- 

 cara nosaltres voliem allargaria bastant més pera escorcollar 

 les vores del camí segons ho reclamés l'ocasió. 



Eren les dèu del matí. El sol de Juliol lluïa en el cel asse- 

 renat d'Andalusia, y nosaltres, ab la suor al front, caminà- 

 vem pel fons pedregós del riu Xich, de corrent esquifida. 

 Després començàrem a trepitjar el terrer cristal•lí superior, 

 del que no n' haviem de sortir en tota nostra estada a la 

 Serra. Si bé m'eren prou coneguts altres pisos geològichs, 

 no'm recordava d'haver vist aquest, per lo que, mentres con- 

 templàvem el poble mig enrunat de Bayacas, ne vàrem pen- 

 dre algunes mostres pera'ls museus. 

 Pobre Bayacas ! Ja ho diu el proverbi : 



«A la vora del riu 

 no ni facis niu. » 



Abans el poble, sens dubte, havia estat edificat lluny de 

 la cequia primitiva; però la corrent, ab ses desviacions y em- 

 bestides de cada hivern, s'hi ha anat acostant y, tot escapsant 

 el poble, arrossega les pobretes cases riu avall. L'iglesia ja 

 està abandonada y els sants ne són fóra, y apar que una rie- 

 rada qualsevol dia se n'emportarà tot lo demés. 



Més enllà, y esgraonats sobre'ls turons deies Alpujarras, 

 veyem com se destaca damunt del fons verdós dels oliverars, 

 vinyes y hortes la blancor dels poblets més festius que's po- 



(1) Segons alguns mapes, està a més de 1,600 metres sobre'l nivell del mar. 



(2) No tots feyen la mateixa resposta al preguntarlos la distancia d'Órgiva 

 a Trevélez. Qui deya que hi havia vuit lleygües, qui sis o cinch; aqueix, que hi 

 arribaríem aposta de sol; aquell, que a mitja tarda. A pas regular me sembla 

 que s'hi han de posar sis o set hores. 



