34 Institució Catalana d'Historia Natura;, 



Y tot passant vèyem a la dreta, devall del camí, els forns 

 de guix y les guixeres de Carataunas y les exteses de launa, 

 que és una argila blavenca que serveix pera cobrir les cases 

 en lloch de teules. 



Les roques del camí són roges, ab mineral de ferro. Ver- 

 daderament era cosa irresistible veure tant de sesquiòxit y 

 no pèndren gens ni mica. Ne vàrem fer saltar alguns bocins 

 ab l'escarpre, y per cert del més pur. 



Y a propòsit. Com el bailet que'ns feya de guia vegé que 

 també allò'ns agradava, digué tot seguit que a Órgiva hi havia 

 un jornaler que havia trobat un diamant. 



— Què dius! Un diamant? 

 — Sí, senyor. 

 — Y com el trobà? 



— Tot partint pedra, en va trobar una altra de petita y 

 negra, y li diuen que és un diamant. 

 — Vols dir? Ca! No ho deu ser. 



—Ja ho crech si ho és! Si fins n'hi donen vint mil duros! 

 — Tirapeixet! Y tu'l coneixes a n'aquest home? 

 — Sí, senyor: que és a Órgiva. 

 — Donchs l'hem de veure, que vull examinar la pedreta. 



Y aleshores me vingué a la memòria que en la sessió del 

 mes de Juny celebrada per la «Societat Espanyola d'Historia 

 Natural» se parlà d'un diamant que, segons deyen, s'havia 

 trobat en un poble d'Andalusia. No'm recordava del nom de 

 la població, però'm semblava que era Órgiva (1). 



Seguint nostre camí, passada la Venta del aire, un cop a 

 la vista de Pampaneira, dinàrem a l'ombra d'un castanyer, 

 propet d'un rieró que baixava dels cims. 



Res més pintoresch que'ls contorns d'aqueix poble, tal 

 com lo teniem davant. En la vessant de l'ample y enlairat 

 turó que condueix al cim de la serra y sobre'l fons verdós dels 

 alzinars, castanyedes y horts regats per moltes venes d'aigua 

 que duen la fresca sava que'ls ha de nodrir, se veyen recol- 

 zats tres pobles a diferentes altures, distants l'un de l'altre 

 dos o tres kilòmetres. El pessebre de Nadal més ben enginyat 

 y dispost no donaria idea del quadro tant joliu com original 

 que allí hi contemplàvem. Enfront y més aprop apareixia 



(1) Després he sabut que era Carratraca, a la provincià de Córdoba. 



