Institució Catalana. d'Historia Natural .69 



A les set en punt arribem al tancat de dalt. M en tres se 

 descarreguen els ruchs, a capgirar pedres. 



— Ah! Una Aphlebía! — dich de sobte.— Pot-ser YAphlebia 

 bcetica trobada per Rambur per primer cop aquí mateix, a la 

 Serra Nevada. A buscar-ne més. 



Y tinch la sort de trobar-ne una altra. 



— Ahont som? Ho hem d'apuntar. &Com se'n diu d'aquest 

 cortijo? 



— El cortijo de Juan García, — diu el guia. 



Vana il•lusió, no poch freqüent en els naturalistes. Ara, 

 estudiada a casa, ab el vidre de multiplicar y'ls llibres a la 

 mà, trobo que era la vulgar Loboptera decipiens, Y tant com 

 ho és de deeípiens, és a dir, enganyadora! Ja en una altra 

 ocasió, fa uns quants anys, me va enganyar: altres s'enga- 

 nyaren abans que jo. Y fins un autor li havia donat el nom 

 d'Aphlebia limbata, sens dubte per motiu d'una faixa blan- 

 quinosa que té per tot el voltant. 



La temperatura de l'aire a aquelles hores y altures era 

 de 13 graus, y de 8 la de l'aigua que aprop corria. 



Ja la nit se'ns tirava al damunt. Sobre unes pedres escal- 

 fàrem l'àpat y sopàrem asseguts als pedriços que hi havia a 

 una y altra banda, en companyia d'un pastoret de vaques y 

 cabres, qui hi afegí un gerro de llet de cabra que no cal dir si 

 n'era de rica y substanciosa. 



En un reco del corral, y extenent mantes sobre uns ma- 

 nats d'herbes seques y espinoses que allí hi havia, passàrem 

 la nit dormint fins a les tres de la matinada. 



IV 



Cap al cim 



La llum del dia semblava que més que may tardejava en 

 visitar-nos, y malament podiem carregar els animals a les tres 

 del matí, si no s'hi veya gota. Per un forat del sostre sí que'ns 

 guaitaven els estels. No obstant, à dos quarts de quatre tot- 

 hom s'enllesteix, y a un quart de cinch, a la claror de l'alba, 

 ja estàvem caminant cap als pichs més alts de la serra. Al da- 

 vant nostre teníem l'Alcazaba, qual front argentí de neu havia 

 de daurar el sol abans de gaire. 



