Institució Catalana d'Historia Natural 7> 



cions que s'anaven escorrent per sota terra la buidaven poch a 

 poch, formant una ampla cova, fins que un dia, enfonzant-se'l 

 sostre, se formà un clot com un gibrell colossal, on s'aturà 

 l'aigua de la neu que's fonia. Si les vores d'eix gibrell fossin 

 poch altes, a l'omplir-se d'aigua vessarien per algun cantó, y 

 obrint portell y fent-se més ample y fons cada any, s'escorre- 

 ria per allí toda l'aigua de l'estany fins a desaparèixer. Mes 

 no podent sortir l'aigua per cap lloen ni obrir rech, allí s'es- 

 tanca. Així s'han format molts dels llachs de la terra y així 

 també's desfan. 



Estava l'Estany de Vacares hermosíssim ab la neu que 

 vestia de blancor més de la meitat de sa vora, y la cara de 

 l'aigua tranquila y transparent com el cristall. De tant en tant 

 un troç de neu de la vora queya rodolant a l'aigua per ha- 

 ver-se-li fos el peu que l'aguantava, formant dins mateix de 

 l'estany algun illot que anava surant prop de la vora. 



Tot voltant de l'aigua's trobaven a terra a cents y a mils 

 les marietes ( Coccinella septempunctata) ignocentes delícies 

 dels manyachs, que posant-les a la mà les fan pujar dit amunt 

 tot dient ab el candor y pietat característiques del poble 

 català ° 



Marieta, marieta, 

 puja-te n al cel! (i) 



Allí's trobaven mortes y escupides per l'aigua de l'estany, 

 ont havien caigut de cançades mentres volaven, o bé tirades 

 a l'aigua pel vent. Una cosa semblant se veu a l'albufera de 

 Valencià, en qual vora's poden arreplegar a grapats, passant 

 la mà per tot arreu, les closques de la Bijthinia que ha llençat 

 a la vora Tonada de l'aigua. Això dóna una idea clara d'eixos 

 munts de fòssils que's troben en algunes parts y sembla im- 

 possible que's poguessin reunir tants en un mateix punt. Es 

 que allí hi havia una platja de mar o llach, y, quedant enca- 

 tifada de closques, ab el temps se convertiren en rich dipòsit 



(1) En alguns pobles de Valencià diuen : 



Gallineta del Senyor, 

 pugeu al cel. 



Una variant ofereix el més senzill y candorós poble mallorquí: 

 Periol mendol, periol mendol, 

 cés-te'n al sol. 



