20 Institució Catalana d'Historia Natural 



bres quelcom que no més ovirat amaga, deixant-lo entregar- 

 se a conjectures errònies, especulacions inútils, pera que 

 sols pugui dir, a l'últim: «He vist una cosa boirosa envolque- 

 llada en profon misteri que'm sembla ovirada en un somni; 

 he vist el rastre que deixa una deessa al fugir depressa, 

 airada de la presencia del mortal, pera amagar-se en els bos- 

 cos sagrats y impenetrables; però tant lluny ho he vist que, 

 sens temps pera fruir-ho, nom queda'l consol del record, puix 

 no sé que es, y ses formes esfumades, però divines, no's que- 

 daren en ma memòria». 



Entrant, en mos estudis predilectes, en la gran plaça de 

 la Zoologia, aplicant el concepte d'en Letamendi, va oferir-se . 

 a la meva elecció tres temples. Dins de tots tres s'oferia'l cuit, 

 la mateixa obra del Suprem Creador. En l'una era franca; 

 obert el temple a tots vents, permetia, an el desitjós de 

 conèixer-la, l'observació per tots costats. Més tancat l'altre, 

 però també fàcilment abordable. El tercer, misteriós, encara 

 que fàcil la seva entrada. Dins es un laberinte, an el fi del 

 qual resplendeix la Psicologia, no coneguda fins avuy perquè 

 encara no s'ha vist. Il•luminen els camins que a ella con- 

 dueixen, ab clarors magnífiques, però que elles mateixes 

 impossibiliten de trobar l'anhel buscat y portant ab freqüència 

 dintre la foscor de l'error. 



Oberts, donchs, al començar mos estudis en l'ampla plaça 

 de la Zoologia, els tres temples de la Natura, aon se donen a 

 conèixer ab els noms d'Anatomia, Fisiologia y Psicologia, y 

 cumplint ab el caràcter peculiar d'una raça que es quasi sep- 

 tentrional, però ab una mica de meridional, que tenint de les 

 races del Nord, que ab tanta freqüència'ns hem unit, no hem 

 deixat per això de tenir el segell clàssich de la raça llatina, 

 ab sa exuberant imaginació y sa fàcil abstracció, logrant cum- 

 plir y resoldre'l difícil problema d'unir lo real ab lo ideal, de ser 

 analítichs sens deixar la síntesis, que es la que verament ense- 

 nya, que es la que compilant dóna les lleys y construeix l'edifici 

 de la ciència; donchs, cumplint ab això, vaig ficar-me, sens 

 pensar en els perills, dins de la Psicologia dels animals. Per 

 això, invitat a donar-vos compte de mos estudis, vaig quedar 

 parat, poca cosa, molt poca, y encara aquesta es incerta, es 

 boirosa, ovirada en un somni, sense que s'hagi quedat la 

 seva imatge dins meu. En la lley de la repartició del treball, 



