Institució Catalana d'Historia Natural 25 



sent Tacte, l'assiento de la sensibilitat interna. Reunides 

 aixís, entra en jòch desseguida la vis estimativa, que, segons 

 els escolàstichs, se defineix aquella facultat que dintre 

 l'imatge sensible observa lo que li es útil o perjudicial o in- 

 útil no a tal o qual orguen, sinó a tota la constitució física de 

 la bèstia y que, segons la cèlebre fórmula dels filosops alarbs 

 sEstirnatioa est virtus apreliendens de sensatum quod non est 

 sensatum, aquesta determina l'apetit o produeix una inclina- 

 ció, o, més ben dit, l'apetit s'inclina cap aont ha elegit l'esti- 

 mativa, y, per últim, d'aquest encadenament de modificacions 

 y transformacions de la percepció primera, y resultant de la 

 força per modum imperatius, traduida per les cèlules nervio- 

 ses per modum exequantis, se verifica aquell conjunt de mo- 

 viments, el verdader acte. 



Però, un cop passat, no's destrueix, o, més ben dit, queda 

 quelcom més que l'utilitat material portada per l'acte, sinó 

 que'n queda també una utilitat psíquica que pesa en l'imagi- 

 nació, y en la seva semblant la memòria conserva un record 

 de l'acte que'l dia de demà que no hi hagin objectes per per- 

 cebir podran sortir y obrar com estímuls, presentant se altre 

 cop a la conciencia sensible, determinant a obrar com ho 

 han fet ara. 



Pera fer tota aquesta successió conscient d'actes s'ha ne- 

 cessitat una porció més o menys llarga de temps, porció que 

 va sent més curta a mida qué aquest acte's va fent més habi- 

 tual y donant-li ; 1 nom que's mereix més instintiu, perquè 

 pera fer-se y acceptant ab molt gust l'explicació que l'obser- 

 vació 'ns dóna, necessita un estat particular de les cèlules 

 nervioses, unes relacions especials de les dendrites d'unes 

 cèlules ab les de les altres, y són més permanents a mida 

 que's van fent més sovint, que tenen el camí trillat y l'habitut 

 de fer-ho, aixís com abans necessitaven un estímul psíquich 

 molt complicat, acabant per no clesfer-se'l lligament d'unes 

 ab altres, per fer-se, podríem dir, mecànich l'acte. 



Ab més claretat: l'instint no es un acte conscient y volun- 

 tari; en el seu principi va ser-ho, però després se converteix 

 en un acte reflexe de naturalesa superior, puix necessita un 

 estímul psíquich, però sense que hi hagi ni sisquera aquell 

 judicium ordinatum. 



Y no's cregui que aquesta explicació es fruit d'una espe- 



