34 Institució Catalana d'Historia Natural 



segons Schneider, es per l'idea abstracta que tenen de l'aigua, 

 y; segons en Romanes, es el malestar que senten; fet compa- 

 rable sols ab el de les tortugues de l' Orinoco, que encar que 

 se les tregui del riu, y per camins enrevessats y embolicats 

 y tapades d'ulls se les porti terra endins, al deixar-les en lli- 

 bertat se posen desseguida a buscar l'aigua, malgrat no la 

 vegin. Els mateixos cefalòpodos de l'estació zoològica de Nà- 

 pols, com diu Schneider en la seva obra Lieben der Cephalo- 

 peden, coneixen el guarda que'ls dòna'l menjar; fet molt 

 semblant an el que he observat en uns peixos dels anome- 

 nats vulgarment de sortidor, que tenien memòria de l'hora 

 en que se'ls tirava molles de pa; fet curiós molt repetit, ja 

 reduint-lo an el fet sol cle tirar el pa, ja acompanyant-se ab 

 una música o tocant una campana. 



Entrem ja de ple en els insectes y deixem els més infe- 

 riors, agafant les -costums de les formigues, que tenen un 

 sistema nervias molt desenrotllat, especialment t en els gan- 

 glis cerebrals, podent-s'hi comparar sols el de l'abella; si's 

 lesiona s'obtenen veritables bogeries, espasmes tetànichs, 

 moviments involuntaris, abatiments comatosos o excitacions 

 exagerades; fet que's pot observar molt fàcilment; y també'l 

 de si's lesiona un cantó hi ha un cantó paralisat, experiment 

 que he fet a centenars de vegades; se les veu córrer, voltant 

 sempre, progressant sols ab les potes del cantó sà; y si se'ls 

 separa'l protòrax, punt aont estan col•locats aquests ganglis, 

 progressen ab les soles dues potes que'ls resten; demanen 

 ajuda si's troben ab companyes, y batallen si's troben ab 

 enemigues. 



Entre 'Is instints que en tant petits animals crida més 

 l'atenció es la comunicació entre elles, que, sigui pel medi 

 que sigui, demostra sempre un rudiment de llenguatge, però 

 que expressen aquelles idees que en el \\\xv psique se desen- 

 rotllen, tant materials com vulguin, però ab un grau de 

 perfecció molt elevat. 



Si en una d'aquestes podem dir carreteres de formigues, 

 en que hi passen a centenars negrejant per entre 'Is camps, 

 ab un bastó o ab el dit s'esgarrien trencant el camí, se veurà 

 que fugen en direcció sempre del camí que duyen, o tornen 

 enrera y corren esbogerrades per entremig de ses companyes, 

 que, ignorants del fet, continuen llur tasca; però, si troba 





