36 Institució Catalana d'Historia Natural 



Un altre fet molt curiós que vaig observar, com molts 

 d'aquests, a Olesa de Montserrat, y aquell dia en companyia 

 del meu germà, es que hi havia una carretera desde un for- 

 miguer cap a un lloch que t n treyen grans; hi havien dugués 

 columnes, una que anava de huid y una altra que venia car- 

 regada. Donchs si s'agafava qualsevol de les formigues y si 

 anava carregada se li treya'l gra y se la posava a la boca del 

 niu, corrien a treure-la, no sé si per haver-se distret de la 

 llur obligació o per què. El coneixement que tenen les for- 

 migues de les que són del seu niu o de nius diferents també 

 es gran, y es un dels punts en que sobressurten aquestes 

 misterioses qualitats. 



Les formigues, com he dit abans, tenen coneixement de 

 les de llur niu, ab les qui són verament germanes, com se 

 demostra agafant-ne una y subjectant-la per una pedra, que's 

 veu desseguida acudir ses companyes pera lliurar-la. El ma- 

 teix fet se repeteix si cauen an el fang, a pesar de ser en el 

 niu més de 5,000 devegades y d'haver-n'hi de tant velles que en 

 Lubbock n'ha vist varies de set anys, en nius de/, fusca y de 

 Lasius niger y en la primera dugués reines, l'una de tretze y 

 l' altra de quinze anys, y no's coneixen per una senyal, perquè 

 si's posen formigues emborratxades, que aleshores tenen tota 

 l'apariencia de mortes, les recullen y, segons experiència del 

 ja tantes vegades anomenat Lubbock, si's col•loquen barre- 

 jades, recullen les germanes y llencen a l'aigua les enemigues. 



D'aquí's pot citar l'origen de les guerres entre elles, en- 

 cara que tenen més raó d'explicar-se per l'esclavatge; fet que, 

 com he dit abans, respon moltes vegades a la necessitat per 

 fer feines que elles no poden o no saben fer. Huber va ser 

 el primer que va adonar-se'n, y les esclaves pentanyien a l'es- 

 pecie fusca per fer les esclaves, lliurant veritables batalles y 

 agafant les crisàlides. Aquestes, quan surten, prenen el niu 

 com a propi, arribant les de les rufescens fins a iniciar les 

 emigracions. Sols cal recordar els experiments d'Huber y de 

 Lespes, citats abans. Alguns autors s'han servit de no conèi- 

 xer les formigues joves acabades de sortir de la crisàlida 

 les seves enemigues, pera dir que'l coneixement de les unes 

 envers a les altres se fa per l'olfat; però en Forel va agafar 

 nimfes de la pratensis y les va fer cuidar per formigues per- 

 tanyents a la sanguinea, y al cap d'uns quants dies va dur-ne 





