Institució Catalana d'Historia Natural 129 



tennifolia DC en gran abundància; en les parets de la fus- 

 teria y ferreria, la Fumaria offlcinalis L., la Coryclalis ennea- 

 phylla DC, la Parietaria diffusa M. et K. y X Anagallis Phce- 

 niceaL&m.; en el camí o, més ben dit, viarany que's troba 

 abans d'arribar a l'escala dreta, vegi la Fumaria capreolaía L., 

 la Anagallis aruensis L. y la varietat A. coerulea Lam.; la Me- 

 dicago tribuloides Lam., la M. orbicularis All., el Erisimum 

 australe Gay., la Pistacia therebinthus L., el Argyrolobium 

 Linneanum Walp., la Psolarea bituminosa L., la Ononis minu- 

 tissimaL., el Bupleurum fruticosum L., el Urospermum picroi- 

 des Desf. y el U. Delechampii Desf., la Phyllirea media L., la 

 Polygala rupestris Pourr., el Anthirrinum majus L., el Echium 

 vulgare L.,la Orobanche cruenta Bert. y la 0. hoederce Vauch, 

 el Uropetalum serotinum Gawl., el Muscari racemosum DC, el 

 Coris Monspeliensis L. y la Silene crassicaulis Wk. et Cost., que 

 descobriren aquí a Montserrat aquests dos cèlebres botà- 

 nichs. 



Al començar l'escala dreta hi viu ben espontània, havent 

 ficat les arrels en una escletxa entre dues roques, la Ficus Ca- 

 rica L.; aquí també vegérem el Tamus communis L. y uns 

 magnífichs exemplars de l&Lunaria biennis Mcench, que per 

 cert no es tant escassa per aquests indrets com creya'l malo- 

 grat senyor Guní. L'escala està oberta en la roca viva en sa 

 major part, tenint a mà dreta una penya espadada de més de 

 100 metres d'elevació. La roca de mà esquerra està més sepa- 

 rada y ab més inclinació, deixant espay suficient pera dete- 

 nir-se la terra y'ls detritus que l'aigua arrastra en dies de pluja 

 per aquella canal. Per cert que té ben merescut lo nom que se 

 li dona d'Escala dreta, puix la drecera que's fa pera anar a 

 les hermites de Santa Creu, Sant Dimes y Santíssima Trinitat 

 es molta, estalviant-se aprop d'una hora de camí; ademés de 

 que la pendent es tant ràpida y'ls graons tant alts, que, pera 

 pujar quiscun d'ells, es precís fer bona gambada; lo qual si 

 pels joves, com érem el senyor Ferrer y el que suscriu, no es 

 cosa molt pesada, prompte, no obstant, comprenguí que al 

 doctor Cadevall li havia d'esser una mica més difícil; per lo 

 qual començava ja a arrepentir-me d'haver-los portat per aitals 

 camins, y aixís ho vaig manifestar al doctor Cadevall, qui, 

 somrient benèvolament, me contesià: 



— Cah! No, senyor, no: jo me n'alegro, perquè es un camí 



