68 INSTITUCIÓ CATALANA D'HISTORIA NATURAL 
Eanritaió 4 1a Noia del Genis famUlais CMS — 
Els instints del Canis familiaris han sigut, y son, per la educa- 
ció refinats. Si no tè aquesta especie la comprensió demostrada per 
certes especies de quadrumans, tè en cambi una adaptació à la obra 
del home, una comunicació ab son esperit, que no tè cap d' aquelles 
especies, per possehir la adhesió al meteix, com sa qualitat domi- 
nant. Cap animal demostra al home un amor tan desinteressat, sino 
es el Rubecula familiaris Blyth, ó Pit-roig, aucell que per Ll adhes- 
sió al home pot comparàrseli. 
El Canis familiaris es la especie que presenta una major diferen- 
ciació en el físich y en el psíquich, en virtut de les qualitats esmen- 
tades. 
La comprensió del Canis Mamatimts es remarcabilíssima, yY s' es 
dit ja que ell llegeix en la mirada del seu amo lo que aquet li vol 
dir, ó li diu. Nombrosíssimes son les anécdotes referents al esmen- 
tat animal, que posen à la vista son psíquich. Avuy puch oferir les 
segúents observacións fetes per un amich mèu, D. Emili T. Napo- 
león, sobre un gós de raça barrejada, que va tenir durant uns tres 
anys (de 1899 à 1902, en que morí). Era de talla petita: son pel, de 
uns tres centímetres de llarch, era sedós y riçat.. 
Heus açí lo contat pe'l esmentat amicb: 
cAl tornar à casa, si no havía vingut ningú à preguntar per mi, 
el gós se concretava à venirme à rebre ú la porta, entrava al des- 
patx, se posava à terra extés com si 'm demanés caricies. Mes, si 
qualque ó qualques persones havien vingut à veurem durant la 
estona que m' havia trovat fora, no s' ajeya a terra, sino que espe- 
rava que jo estigués assegut, y allavors s' enfilava damunt de la 
meva falda, y axecantse dret me posava eis peus devanters 
damunt mon pit, m' ensumava, me donava ab el morro tres ó 
quatre copets al ensemps que esbufegava suaument, y finalment 
donava dos ó tres petits lladruehs y saltava ú terra. Axó ho va fer 
després que feya dos anys de tenirio, ó sigui quan l'animal tenia 
d' edat el esmentat temps, no haventse oblidat ni un sol día de fer- 
me aquestes demostracións.2 
/ EMILI TARRÉ 
Barcelona, 7 Maig 1908. 
Imp. LA HORMIGA DE ORO.—Nueva San Francisco 417, Barcelona. 
i 
468 
a 
ae. 
Ed, 
