14 INSTtrUuCIÓ CATALANA D'HISTORIA NATURAL 
Noticia sobre una monsiruositat que 's trova en el palpe esquerra d'una 
Q Cicindela paludosa var. sabulicola VValtl, 
per A. Codina (Mongat) 
De retorn d' una excursió entomológica à las riberas del Besós 
prop de Badalona à ultims del mes d' Agost del any passat, al ocu- 
parme en posar en ordre y preparar el producte de ma cassera, 
vaig topar ab un Cicind. paludosa var. sabulicola ab una monstruo- 
sitat raríssima, consistent en un palpe (antennae) triforcat (Fig. 1) 
que procuraré descriurer. Aquest palpe, compost d' onze artieu- 
lacions, es normal fins à la articulació 
quinta inclusiu. Lí articulació seguent ó 
sexta es molt curta y groixuda y en for- 
ma de cor ab la part més ample unida à 
l'articulació segient ó séptima (Fig. a'), 
que presenta també la mateixa facies, 
pero molt més agrandada (Fig. A. a"). 
Aquesta articulació séptima anormal 
8 biforca en sa extremitat superior en 
dos articulacións separades, que anome- 
naré dreta y esquerra y que arrelan à l' 
extremitat de cada un dels ànguls late- 
rals y que corresponen à l' articulació octava del palpe. De aques- 
tas dos articulacións, la de la esquerra es biforme, donchs poch 
mes amunt del punt ahont arrela ó d'unió ab la articulació comú 
precedent ó séptima del palpe, es de mitj en avall compacta y de 
mitj en amunt dividida ó partida en dos muny ons ó fiols desiguals, 
el mes exterior casi recte Y allargat, l' altre marcadament cur- 
vat y de forma angular y dels quals arrelan y 's desenrotllan de 
cada un per separat tres articulacións casi normals y molt sem- 
blants à las del palpe dret, encare que una mica més curtes Ó atro- 
fiades, donant aixís el cas extraordinari y crech que poch conegut 
d'arrelar dos brancas dels munyons d'una articulació biforcada per 
lo que respecta à la meitat superior, mentres que la meitat inferior 
resta comú à las dugas brancas. (Fig. a") Podría ser, no obstant, 
que aquesta articulació anormal y que te la forma de Y no fos 
sino la forma aparent y enganyadora de dos articulacións com- 
pletament distintes unides en un peu comú, que soldantse y. 
confonentse íntimament una ab l' altre forman un sol cos en son 
punt d' unió ab l' articulació precedent ó séptima. Mes en aquest 
cas hipotétich, pero probable, faig constar que tot rastre ó senyal d' 
unió ó soldadura. ha escapat à ma mirada. 
Figura 1 
