112 Institució Catalana d'Historia NaTuhal 



i qualques altres d'aquells marges i vores de camins: Capsella, Bursa 

 pastoris, Vinca media, Bellis perennis, Cardamine hirsuta, Tus- 

 silago Farfarüy^ Trifolium pratense,... i algunes Falgueres^, Poly- 

 pòdium vulgar e, Asplenum Trichomanes, Pteridium aquilinum, 

 Asplenum Adiantumnigrum, Ceterach officinarum, Aspidíum 

 aculeatum... Així arri vàrem fins a can Illa, que té al peu de l'eixida 

 davantera uns ta-rongers molt ufanosos. Darrera mateix, a uns 200 

 metres, el bosc, format d'Alzines més o menys clares, té com a espècies 

 stc\mà.ax\&s,Ulex paroiflorusXistus monspeliensis, C. salviifolius, , 

 Andropogon hirtum, Lavandula Stcechas, Sarothamnus scoparius, 

 Pistacia Lentiscus... Es el tipu de bosc solei, en terres sense calç, de 

 per aquelles encontrades. Mirant al fons de la vall, hom hi veu, vora 

 la riera, Populus alba i més Carolines; a les vessants mitjorn Alzi- 

 nes i Sureres, i Castanyers a les septentrionals, entre mig qualques 

 Oliveres conreuades. Més amunt veiem Calycotome spinosa, i co- 

 mencem a trobar alguns Pins, la Eriça arborea va augmentant, i 

 compareixen Callunavulgaris, ArbutusUnedo, Daphne Gnidium,... 

 sobre tot en llocs més ombrejats; entre els arbres el Roure és el que 

 domina en l'ubaga. Però, en el solei, en camvi, la vegetació és més 

 xerofila que avans, perquè les pluges, no són prou encara, per a 

 compensar la falta d'aigua telúrica més abundosa al fons de la vall. 

 Així, molt per dessobre dels Castanyers, que ja hem trovat vora les 

 torrenteres, l'Alzina surera és ara mestreça de les faldes meridionals, 

 cap a 300 metres, i l'especte del sol és d'aridesa, cobert de Fenàs 

 (Brachypodium ramosum). A 320 metres, orientació NNE el bosc és 

 altre cop de Castanyers i el sotabosc, Pteridium aquilinum, Arbutus 

 Unedo, Cistus salviifolius, Origanum vulgare, Lavandula StcB - 

 chas, i qualque Cistus monspeliensis. A 360 metres. Castanyers, 

 dominant, i mesclats amb ells Alzines i superbes Sureres. Les empre- 

 nem per una drecera bastant costosa de pujar, fins a trobar novament 

 el camí, més amunt, a uns 460 metres, amb el Sarothamnus scoparius 

 molt abundant, i devallem al fons, a la riera de Gualba, per a collir la 

 Osmunda, que En Gros, amb tota sa bona voluntat no havia pogut 

 arrencar més avall, a la Farga d'Aram, perquè s'hi oposaren els maso- 



