Institució Catalana d' Historia Natural 



'15 



d'aquí per amunt; també hi ha amb relativa abundor: Sarothamnus 

 scoparius, Eriça arborea, Arbutus Unedo, Phyllirea august i- 

 folia... Trobem rebrolls de Ilex aquifolium, constituint matolls sem- 

 blants al Garric. Hi ha qualques exemplars isolats de Valeriana offl- 

 cinalis. A 800 metres, compareixen els primers coixinets de la Saxi- 

 fraga Vayredana, i aquí en una recolsada de la riera, nostre mestre 

 Dr. Font Quer, descobreix el Galanthus nivalis, encara no citat del 

 Montseny. En aquesta part de la vall de Gualba, veiem el primer 

 Faig i l'Alzina minva notòriament; se'ns presenten qualques Avella- 

 ners; tot el món meditenà el tenim davall nosaltres, i vall amunt, 

 Roures i Faijos, tots sense fulles, marquen laçona extramediterrània. 

 Per aquí retrobem \'Ilex, ara arborescent, amb la forma de fulles 

 desdentegades (var. senescens), i qualques Castanyers. 



A 910 metres, estem en plena çona del Castanyer, per un costat, 

 i a la part més ubaga en la del Roure, amb sotabosc pobríssim ara a 

 l'hivern. Mes, aquest bosc explènditde Castanyers, és tot arrasat, que 

 solament ne queden les soques tallades en rodó, la fullaraca caracte- 

 rística i les pellofes de son fruit. 



A 1,010 metres, és gaire bé completa la desaparició del Quercus 

 Ilex, no quedant-ne més que molt pocs individuus, que d'aquí en 

 endavant són encara més rars i s'esvaeixen del tot cap a 1 ,070 metres. 

 A aquesta alçada, i orientada a SE comença la Faigeda, mesclants'hi 

 Roures, amb el sotabosc de Pteridium aquilinum. A la vessant NNE 

 domina per complert el Faig, continuant-ne una extensa regió que 

 comprèn després les dues vessants, quan s'estreny la vall, i no es veu 

 per tot més que Faig i Ginebre (funiperus communis). Finalment, 

 prop de les sis de la tarda, tenim a la vista Santa Fe, i trobem la 

 primera clapa de neu a 1,180 metres; sols ens en resta pujar uns quants 

 més i som a Santa Fe, on ens quedem a sopar i dormir. 



El dia 13 de febrer, surtim de Santa Fe a dos quarts de deu, per 

 a pujar a Les Agudes. La vegetació de la vall, en sa part plana, és 

 igual a la que trobàrem el dia avans en la part alta; el Sarothamnus 

 scoparius, és allà abundant, com també, encara que no tant, Pteri- 



