Institució Catalana d' Historia Natural iaj 



En Emili Tarré i Tarré 



per 



ÜÜUIS SOüER PUüOü 



El dia 17 del darrer juliol va deixar aquest món per a passar a 

 l'eternitat, En Emili Tarré i Tarré. 



Ordenat i culte, estudiós i sadollat de bondat, amatent entusiasta 

 de nostra terra, era un intel•ligent i acurat conreuador de l'Història 

 Natural, en quins estudis arribà a conquerir ben justificadament un 

 lloc força distingit. 



Fa uns 27 anys que sortosament va començar nostre rel•lació amb 

 motiu de preparar-li el primer exemplar de la seva, després tant im- 

 portant, col•lecció. Fou aquest — ho recordo perfectament — un rossi- 

 nyol, i ben present tinc encara com En Tarré no el volia pas pel sol 

 fet de comptar amb una au dissecada, sinó que el que el guiava era 

 la curiositat científica, el poguer-lo estudiar, tot establint compara- 

 cions amb altres espècies. En Tarré, força admirador de la bellesa i de 

 la poesia — car ses inspirades composicions poètiques bé ho palesen — 

 prou recordaria el cant meravellós del rossinyol que tant admirava, 

 però ell tindria molt especialment en compte que aquell ocell, per les 

 condicions de son bec, necessita per a llur alimentació d'una munió 

 d'insectes, que amb afany cerca, deslliurant així a l'agricultura de 

 nombrosos enemics i reportant-li en sa conseqüència, innombrables 

 beneficis. Aqueixa finalitat enlairada, patriòtica, resultant de son 

 amor a la ciència i a la terra, fou una de les principals característi- 

 ques de la tasca d'En Tarré, cristal•litzant principalment en sa notable 

 i coneguda obra, «Els ocells més útils a l'agricultura de Catalunya», 

 per mitjà de la qual destruí força prejudicis i demostrà palesament el 

 valor de moltes espècies cegament perseguides per l'home. Així En 



