nek tartott kristályon), iigy ez is a í^.ll.O-nakfelelhetmeg, az ide vonatkozó 



szögek ugyanis : 



calc. obs. E. d 



JOO : í2.11.0 = 69° 29' 49" 69° 59' 30" — ° 29' 41" 



Az ily módon számított és mért szögértékek különbségeit annyival 

 inkább az észlelési hibák határain belől esőknek kell tekintenünk, mert 

 ezen lapok kicsinysége pontosabb méréseket nem valószínű, hogy lehetővé 

 tett. Ezen prizmák tengelymetszései pedig épen nem olyanok, hogy azokat 

 vicinális alakoknak kellene tekintenünk, ellenkezőleg azok egy szép sor- 

 rendben következnek az 5, 5^2, 6 és 6^/2 hosszaságú brachytengelylyel. 

 Ezen sorozat élénken emlékeztet másrészt a Jordanitnál szintén előforduló 

 majdnem páratlan lapsorozatokra. 



Ezen számok másrészt azt is kitüntetik, mikép azon alakok, a melye- 

 ket egy bizonyos tengelyek mellett okvetlenül vicinálisoknak kell tekinte- 

 nünk, a tengelyeknek czélszerű megváltoztatása folytán egyszerű metszésű, 

 tehát épen nem vicinális alakokra redukálhatok. Ez pedig, a minek kimu- 

 tatása tudtommal itt történt először, az elmélet szempontjából annyival 

 inkább bírhat fontossággal, mert szerintem a «vicinális» lapok egész ügye 

 az elméleti kristálytanban még szigorú bírálatot igényel. 



A Meneghinitnek javasolt állása mellett még megjegyezhetem azt is, 

 hogy annak brachyvéglapos hasadása megfelel a Jordaniton észlelt hasa- 

 dásnak a b lap szerint. Ha végül arra is utalok, hogy Loczka úr (dr. Kren- 

 NER-nek idézett munkájában közölve) a bottinoi Meneghinitben 0.23'^/(> 

 arzént talált, a Menegliinit és Jordanit összehasonlítását befejezhetjük. 

 A közölt adatok bizonyítják, hogy e két ásvány isomor fiája valóban teljes, 

 ugy a mint azt az elmélet szerint előre várni lehetett. 



Budapest, január hó 2-án, 1884. 



