83 



100.74 100.— 



Nem tartom fölöslegesnek végül megemlíteni E. LuDwiG-nak a vas- 

 oxydul meghatározására vonatkozó egy módszerét. Öntsük két egyenlő 

 nagyságú és minőségű, nehezen olvadó, az egyik-egyik végén beforrasztott 

 üvegcső közül az egyikbe a porrátört ásványt a megfelelő mennyiségű fluor- 

 savval és kétannyi vízzel hígított kénsavval, a másikba ivedig csakis az 

 említett folyadékokat, az előbbivel teljesen egyenlő mennyiségben. Kihűlés 

 után mind a két csövet forraszszuk be és a tökéletes fölbontás után a folya- 

 dékokat meghatározott titerű chameleon oldattal titráljuk ; az ilymódon 

 összesen talált vasoxydulból pedig, ha a csu^^án a folyadékot tartalmazott 

 üvegcső vasoxydul tartalmát levonjuk, akkor természetesen a vizsgálandó 

 silikát vasoxydul mennyiségét elegendő pontossággal nyerjük. 



A rézbányai Wollastonitnál ez a mód azonban nem volt eredményes, 

 mert az ásványpor a nevezett folyadékokban összegumósodott, úgy hogy 

 a leghevesebb rázás sem oszlatta azt el. Ennek az oka valószínűen az, hogy 

 a képződött fluorcalciumot a kénsav gypszszé alakítván át, ez a többit 

 egészen bevonta és így a fluorsav hatása megakadályozva lett. Azért a 

 vasat mint oxydot határoztam meg s azt — miután feltehető, hogy ezen 

 ásvány a vasat mint oxydult tartalmazza — vasoxydulnak számítottam át. 



2. Smithsonit Pelsöez-Ardóról. 



Az anyagot dr. Schmidt Sándor muz. segédőr adta át, a mely sárgás 

 szürke színű, áttetsző, egyenetlen szálas törésű, kissé sugaras, üvegfényű 

 darabkákból állott. Az elemzésre fölhasznált anyag 1.121 gr. volt, a melynek 

 fajsúlya: 4.430. A szokott módon végrehajtott vizsgálat a következő száza- 

 lékos alkotást derítette ki : 



talált számított 



ZnO =63.23% 64.81Vo 



CaO = 1.01 — 



PbO = 0.75 — 



CdO = 0.02 — 

 MgO nyomok 



ÓO2 = 34.69 35.19 



99.70 100.— 



