ÍJ6 



hogy akadna valaki, a ki elhigyje, hogy az egeret «pálczák segélijérel» lyuká- 

 ból ki lehet piszkálni ! 



S az adott leírásoknak ezen semmi által sem okadatolt aránytalansága, 

 kevésbbé fontos, vagy épen felesleges részleteknek a fontosabbak rovására 

 való hosszadalmas tárgyalása előfordul a V.-nak még aránylag legnagyobb 

 gonddal kidolgozott rovartani fö részében is. 



A tíVirághogarak» (CetonidsE') tárgyalásánál pl. (100. lap), — melyek- 

 nek jellemzésére Sz. csak annyit tud mondani, hogy vh-ágokon élnek s hogy 

 «minden faja zöld, és 'pedifi fényes zöld színű» (hát a k. -monostori csikós- 

 kertben nem épen ritka s rendkívüli nagy termete által is feltűnő Osmoderma 

 eremita, hát a kirivó fekete-sárga Trichius fasciatus, meg a Valgus hemipterus, 

 meg a Sz. által nyomban az id. hamis jellemzés után említett Oxythyrea 

 stictica és Epicometis hirtella ? Hisz ezek mind nem zöldek ! !) — az egysze- 

 rűen csak névleg felemlített Oxythyrea stictica- és Epicometis hirtelláról 

 elegendőnek tartja azt mondani, hogy : «E kettőről kártékonyság is van fel- 

 jegyezre.» Es méltán is, tehetjük hozzá s csak csodálkoznunk kell a felett, 

 hogy Sz, ezt csak mások félj egyezéseiből tudja, holott a nép is ismeri és pusz- 

 títja a «szó'rösbogarat» (E. hii-tella). -tapasztalásból s nem német könyvekből 

 tudván, hogy biz az «« gyümölcsöt sok embertől elszedegeti» . 



Az Anomala nem fajaú-ól (103. lap) kiemelvén, hogy hátoldalok dom- 

 borubb, s hogy szinezetök rendesen díszesebb, mint a többi cserebogárféléké, 

 beéri Sz. ennyivel : « Előfordidnak a szőlőn, a hol én csak egy-két példányban 

 láttam őket.» — En azt hiszem, hogy annak a kijelentése, hogy Sz. csak egy- 

 ket példányban látta az Anomalákat, bizony nem elégíti ki a gazdát ki legalább 

 is annyit szeretne egy magyar gazd. rovartanból megtudni, hogy mik azok a 

 szép aranyos zöld Ijogarak, melyek gyümölcsfáit gyaki'an mint a cserebogarak 

 ellepik s pusztítják, s melyekről német kézikönyvekben, miután Németország- 

 ban nem lépnek fel tömegesen, nem igen kap felvilágosítást. 



Ezen mostohán mért, részben hibás,, egészben felületes leh'ásokkal szem- 

 ben melyek után valóban nem kellett külön keresgélnem, ugyan mi okolja 

 meg a Caloptenus itahcusról (7 1 . 1.) négy, de még inkább a « Thrips cerealium» - 

 ról (77. 1.) hat lapon végighúzódó hosszadalmas tárgyalást ? • — Cs. ur ismer- 

 tetésében szükségesnek tartja külön kiemelni, hogy a V. a káros állatok közül 

 bővebben a fontosabbakat rövidebben a ritkábban kárt okozókat tárgyalja. 

 Hogy ennek így kellene lenni, bizonyára senki sem fogja kétségbe vonni. Ha- 

 nem ha szerzőnk ezen elvet csakugyan követte volna okvetlenül azt kellene 

 következtetnünk, hogy az a «Thrips cerealium» a gazda legborzasztóbb ellen- 

 sége ; mert hiszen az összes rovarok közül ennek van legtöbb tér kiszabva ! 



S íme, Sz. a következő szavakkal végezi előadását : (^En tapasztalataim 

 laapján határozottan állíthatom azt, hogy ezen rovar, gyakorlatilag véve, 

 nem számítható a kártékony rovarok közé ! » Hanem ha ez áll, akkor mire 

 való azután a hosszas leirás ?. — Megvallom, hogy ezen élvezhetetlen hosszadal- 



