9s 



)n'7n a petcvezdekhen képződik; hüzen ismeretes, lioi/ a tiiúklevesben feladott 

 kisebh-nafiyohh tojásohiak csakis sárgája van» (10. 1.). Pedig hogy Sz. tud 

 hozzá tárgyát kézzelfoghatólag megmagyarázni; ez kitüiiik töl^bek között a 

 következő passusából, melyben a mételyek testűiének hiányát a következő, 

 s;\aitaktikai teldiitetben, az igaz, egy kissé sántikáló, de kétség kívül eleven 

 szavakkal teszi érthetővé : Œzek tehát külön testi'trrel nem hirnak; mely körül- 

 ményt oly formán érthetjük meg, hogy egy gerinces állatnak, pl. nyidnak egész 

 bélcsövét száján keresztül horoggal kiszednénk s az ezután ott maradott ür a 

 testürt és bélürt is közretítné, melyben tehát a tápszerek emésztése is történik» 

 (198. lap). 



Az egész Y.-on vörös fonálként húzódik végig egy tendentia, mely szak- 

 irodalmunkban eddigelé egészen ismeretlen volt. Ezen tendentia a Sz. énjének, 

 észletei fontosságának egész a kicsinyes dicsekedésig való előtérbetolása. Evvel 

 a tendentiával már az előszóban találkozunk (VII. 1.), melyben Sz. munkájáról 

 fennen hii'deti, hogy alig van bemie »egykét tény, tárgy, körülmény felhozva, 

 a melyet megfigyelni, részletesen átvizsgálni, tüzetesen, kisérleni cdkcdmam ne 

 lett volna», s hogy ezen állításával annál jobban imponáljon, nyomban utána 

 teszi: ((A honi irodahïiiinkban nem épen szokatlan ((lefordítás», ((átdolgozás» 

 vagy ((compilálgatás» idegen miivek nyomán (a szerzők megnevezése nélkül) 

 munkámban sehol elő nem fordul.» A rovarkárok elhárításáról szólva pedig 

 (57. 1.) nevetségessé igyekszik tenni Sz. a hasonló irányú német munkák íróit, 

 kik ((nagy fontoskodással» mindenre tudnak egy-egy ((recept »-ei; megleczkéz- 

 teti a hazai gazdákat és «o/?/ egyéneket, kik egyébként mint jeles és tudós egyé- 

 nek ismeretesek» , de a rovarkárok ügyében gyakran nevetséges tanácsokat 

 osztogatnak, ■ — s mindezt csak azért, hogy evvel végezhesse : « Már pedig 

 ide teljes, általános zoológiai ismeretek s azontúl még specialis tamdmányok 

 kivántatnak,» — minőkkel (s ennek kitalását az olvasóra bízza) nyilván csak 

 a szerző rendelkezik ! 



Ezekre s hasonló tendentiájú rövidebb megjegyzésekre, melyekkel a V.-ban 

 lépten-nyomon találkozunk, nem tehetímk mást, mint hogy egész határozott- 

 sággal kimondjuk, hogy az előttünk fekvő V. túlnyomó része nem egyéb, 

 mint compilálás, átdolgozás (már olyan a milyen) és lefordítás, s hogy a 

 com]3Ílálást és átdolgozást részünkről hibának nem is tai-tjuk ; mert hiszen egy 

 rég óta művelt tudományág kéziköny^'írójának voltaképen nem is lehet más 

 feladata, mint az, hogy az adatokat jó forrásokból compilálja s helyes kritika 

 alkalmazásával feldolgozza. S bármennyire hangsúlyozza is Sz., hogy compi- 

 lálás stb. munkájában sehol elő nem fordul, ezt neki alig fogja valaki elhinni. 

 Avagy képzelhető-e oly naiv olvasó, a ki elhigyje, hogy a mit Sz. jjl. a Kolo- 

 rádó-bogárról, az irodalmi források minden megnevezése nélkül, négy lapon 

 mond (111. 1.), eredeti megfigyeléselaiek az eredménye? Azt tartom, hogy a 

 naiv oh'asó ezt még akkor sem hiszi el, midőn Sz. megsúgja, hogy már bir- 

 tokában van egy ((gyökeresebb» eljárási módnak, melyet egyelőre titokban tart, 



