100 



s Cs. S. úr ezen «közvetlenséget», — miként ö Sz. előadási modorát 

 nevezi, — a mű nagy előnyének mondja ! Az én felfogásom szerint ilyenféle 

 ('közvetlenségnek» kézikönyvben helye nem lehet: itt a tényeket fontosságuk- 

 hoz mért terjedelemben s az irodalmi adatoknak objectiv, nem egyoldalú te- 

 kintetbe vételével kell tisztán, \alágosan előadni, legkevésl)bé pedig az édes 

 a én» körül csoj)ortosítani. A Lethrus cephalotes hazai előfordulásának 

 ilyetén tárgyalása pl. : «Kolozsvárt soha sem láttam, Erdélyből soha sem 

 kaptam ; a budai hegyekben nagy mennyiségben láttam. Az Ermellékéróí is 

 kaptam» (184. 1.) tagadhatlanúl nagyon közvetlen, de bizonyára sokkal jobban 

 érdekehié az olvasót azt tudni, hogy ezen rovar hazánknak mely borvidékein 

 fordul elő, — minek érdemes lett volna végére járni, — mint arról éi-tesülni, 

 hogy Sz. hol látta, hol nem látta ! 



Még csak a mű irályáról és nyelvezetéről kell röviden aimyit megemlí- 

 tenem, hogy az, — niiként Sz. szavainak alkalmilag töi-tént idézéséből is 

 eléggé kitűnik, — a mű többi szerkezetével teljes összhangzásban áll: azaz egész 

 a cynismusig pongyola. De hiszen : minima non curat Praetor ! S valamint a 

 nyelrs^el és irálylyal nem törődik Sz. úgy nem törődik az állatok systema- 

 tikai nevének s a latin-görög műszavaknak helyes írásával sem (pl. Bryosoa, 

 Protosoa, Petromyson, Hypudeus, Periplanesta, Cecidomia és Cecidomya, 

 Lymneus, Pedogenesis stb. 5í6.j; hogy az idézett szerzők nevével még ke- 

 vésbbé törődik Sz., ez már nem is lephet meg: így lesz azután DAEWiN-ból 

 Darvin, HAECKEL-böl Heckel, LEüCKAET-ból Leukart stb. 



Hogy az előadottak után az ismertetett művet, mely csak itt-ott van 

 kidolgozva, nagyobb részében ellenben előadások után írt s a szerző, mint elő- 

 adó által pontosan át nem nézett, írási, fogalmazási, szókötési hibáktól hem- 

 zsegő, fontos részek kihagyása következtében megcsonkított, vagy eltorzult 

 collegiumi jegyzetek, sebtében odavetett, vagy épen csak a szerzőt érdeklő 

 notabenek, alkalomszerűleg írt czikkek és jelentések zilált keverékéből áll, 

 mely organicus egészszé még csak ez után lett vohia feldolgozandó, - — kia- 

 dásra nem ajánlhattam, megjelenése után pedig mint hasznavehető kéziköny- 

 vet örömmel nem üdvözölhettem, ezt mindenki, ki e művet átolvassa be fogja 

 látni s természetesnek fogja tartani, hogy jelen alakjában s minőségében 

 Plinius ismeretes kétes dicséreténél többet alig lehet róla mondanom, mert : 

 Nidlus est liber tarn malus, ut non aliqua parte prosit ! 



Kolozsvárt, 1884. márczius 31. 



Dr, Entz Géza. 



