139 



topoltyúknak tarthatjuk azon esetre, ha a fejkopoltyúk tönkre mennek, a 

 melyektől különben a halacskák igen sokszor megfosztják őket. Ily légzö 

 fügojelékeiktöl megfosztott alakokat az aquariumban gyakran lehet látni, a 

 mint a vízzel érintkezésbe hozni erőlködnek testök azon részét, melyen 

 a hashártya elterül. 



A légző tapogatók vagy fejkopoltyúk rendesen tarkák és csak ritkább 

 esetben egyszínűek. A szín a hámsejtekben elhelyezett szemcsés festő- 

 anyagtól származik, mely kémszerek segélyével kivonható. 



A legegyszerűbb színezést a Sabellák között a Myxicola-faj oknál 

 találjuk, melyeknél alapul kizárólag egy sötétbarna festőanyag szolgál. 

 A hasonló viszonyok között élő Branchiomák már kissé rikítóbb színű 

 kopoltyúkkal bírnak, habár itt is az említett anyag az alapszín. A Spiro- 

 graj)his fajok tapogatói, daczára a sok színkeveréknek, nem bírnak rikító 

 hatással. Csakis a Serpuláknál tűnnek ezek első ízben elő, hol különösen 

 élénk piros színek dominálnak. Igen érdekes azonban, hogy gyakran a 

 hasonló feltételek alatt élő fajok a legkülönbözőbb és legellentétesebb 

 színekkel bírnak, sőt ugyanazon gyarmat egyénei is eltérő színűek, a mint 

 ez az Eupomatus-félék coloniáiról ismeretes. Egy alkalommal egy korsón, 

 melyet Nisida sziget körül 20 méter mélységből halásztunk ki, nem keve- 

 sebb mint 10 különnemű alakot találtam, melyek mind különböző színű 

 kopoltyúkkal bírtak. 



A Serpula félék általában hímnősök és élethossziglan egy helyhez 

 vannak kötve, ennélfogva nem kereshetik föl egymást, azoknál nemi bélye- 

 gek ki nem fejlődhettek. Darwin * ismert művében az alsóbbrendű állatok 

 színeiről szólva a következőképen nyilatkozik : 



« Moreover it is almost certain, that these animals have too imperfect 

 senses and much too loiv mental poivers to feel mutual rivalry or to appreciate 

 eacli others heauty or other attractions.» 



A kopoltyúkban levő színek tehát nem felelhetnek meg a nemi kivá- 

 lás eredményének. 



Kétséges az is, vájjon e színek védelmi eszközül szolgálnak, mert én 

 egy ízben sem ismertem fel, hogy ezek segélyével valóban a környezethez 

 alkalmazkodtak. A Branchioma-félék szürkés alapszíne hasonlít ugyan 

 azon tengerfenék! homokhoz, melyben tartózkodnak, de a velők együtt élő 

 többi rokon nemek kopoltyúinak színe attól már eltérő. A legtöbb alaknál 

 a kopoltyúk rikító színét a fehér csövek nagyon is föltüntetik és így ellen- 

 ségeiknek figyelme annál inkább feltámadhat. Hébe-hóba előfordul ugyan, 

 hogy a kopoltyúk színéhez hasonló spongiák növik körül a féregcsöveket, 

 de ezen esetek a ritkaságok közé tartoznak. A Serpulák rikítóbb színeze- 

 tüknél fogva a megtámadásokra előbb számolhatnak, mint a Sabellák, 



* «The Descent of Man, and selection in relation to sex» 187J. Vol. I. p. 3!21. 



da* 



