183 



innen az alsó oldalon lefutva az utolsó előtti kanyarulat mellett annak 

 majdnem feléig terjed. A kamrák mindkét oldalon tisztán felismerhető 

 görbe varrányokkal vannak egymástól elválasztva. A septalfelület a felső 

 oldaltól meredeken esik el. Az alsó oldali utolsó kanyarulat kamráinak 

 száma 10 — 14. 



Alakunk a Budapest környékén előforduló régibb harmadkorú réte- 

 geket tárgyaló munkákban mint Truncatulina Dutemplei, d'Orb. sp. van 

 felemlítve és leírva, melyről azonban Hantken Miksa úr «A Clavulina Sza- 

 bói rétegek faunája» ^ czímű munkájában megjegyzi, hogy némileg eltér a 

 crOrhigny'^ által leírott típusos alaktól és inkább hasonlít Reuss-nak^ a 

 német közép olígocenből leírott hasonnevű fajához, miután a magyarországi 

 példányoknál a kamrák száma az utolsó kanyarulaton nagyobb mint a 

 Bécs környékéről származóknál. 



Anyag hiányában nem voltam képes a bécsi medencze Truncatulina 

 Dutemplei típusos alakja és a mi fajunk közt az azonosságot kimutatni. 



Heterolepa costata, u. sp. 



V. tábla. 2 a. b. e. ábra. 



A héj határvonala kerek, sima vagy kissé hullámos széllel. A felső 

 oldalon a kezdő rész kiemelkedik, az utolsó IV2 kanyarulat sík, az alsó 

 oldal nagyon domború. A hosszú és keskeny szájnyílás a septalfelület belső 

 oldalán fekszik. A kamrák a feíső oldalon hátra hajlott, az alsó oldalon 

 sarló-alakú kidudorodott kamraválaszfalakkal vannak határolva. A felső 

 oldalon a közép rész és a kanyarulatok belső széle egy kiemelkedő lemez- 

 zel van körülvéve. A septalfelület a felső oldalra merőlegesen áll. Az alsó 

 oldal kamráinak száma 10 — 14 közt változik. 



Heterolepa prsecincta, u. sp. 



V. tábla. 4íi. h.c. ábra. 



A kerek határvonalú héj felső oldalának középső része laposan dom- 

 ború, a többi rész sík, alsó oldala majdnem félgömbalakú. A felső oldalra 

 merőlegesen álló septalfelület belső oldal felső részén fekszik a hosszú 

 keskeny szájnyílás. A felső oldalon a kamrák, valamint az egyes kanyaru- 

 latok kidudorodó kamraválaszfalakkal, illetve kiemelkedő lemezzel vannak 



* Hantken: «A m. kir. Földt. Intézet Évkönyve.» IV. kötet. Budapest 1876, 

 p. 61. VIII. tábla, 5. ábra. • 



** D'Drbigny : «Die fossilen Foraminiferen des tertiären Beckens von Wien.» 

 Paris 1846, p. 157. Tab. VIII. Fig. 19—21. 



*** Eeuss : «Die Foraminiferen, Anthozoen und Bryozoen des deutschen Sep- 

 tarienthones.» Denkschr. der k. Akad. der "Wiss. Wien, XXV. Band. 1866. p. 160. 

 Taf. IV. Fig. 16. 



