Arad város és megyéje flórájáról felvilágosít". Ösmereteink tehát e flóráról 

 ekkorig nagyon szűkre szabvák, igen hézagosak s a megyének főkép éjszak- 

 keletisarkára vonatkozók. Magam Arad megyébe már 1871-ben és 187^-ben 

 rándultam ki néhányszor; az utolsó négy év alatt pedig különösen tanul- 

 mányozhattam Arad város környékének s az egész megyének flóráját. — 

 Kisebb s nagyobb kirándulásaim egy részén 1884-ben s 1883-ban Petro- 

 GALi Arthur és Jablonszky Floris coUegáim is részt vettek és buzgón gyűj- 

 töttek. 



Kezdetben és később is többször Arad város erdejébe, az úgynevezett 

 «Csála» erdőbe mentem ki, mely erdő Aradtól nyugotnak a Maros jobb 

 partján terjed el s Aradtól a Maros mentét követve majdnem szakadatlanul 

 Pécskáig tart. — Sík erdő ez s jobbadán tiszta tölgyes. Terebélyes hatal- 

 mas szálfái a t'szta állományokban : Qucrcus Robiir L. (Qu. pedunculata 

 Ehrh.) es Quercus Austriaca Willd; ott, hol e tölgyes pusztulásnak indul 

 Szilfák (Ulmus) és Körisfák (Fraxinus excelsior) magzanak fel a legseré- 

 nyebben. A Szilfák fajai: az ülmiis campcstris L. ; Ulmus glabra Mill, és 

 Ulmus pedunculata Fouger; leggyakoribb a Kocsános- Szilfa (ü. peduncu- 

 lata). Itt-ott egy Körtefa (Pirus communis L.) vagy egy Alm,afa (Pirus 

 Malus L.) vegyül a szálas erdőbe ; helyenként pedig, így pl. az 0-Törökvár 

 környékén hatalmas lián, a Vad-Szóíö (Vitis vinifera L.) fonja körül a 

 Szilfák sudarát. Egész liánerdöt találunk a Sulyomér egyik partja mentén, 

 hol a Vad-Szölö valamennyi fára és cserjére fölkapaszkodik, úgy hogy e 

 helyen egy óriási természetes szőlőlugos az egész partmellék, mely éven- 

 ként temérdek apró billenggel van megrakva és ehető, de igen apró s 

 fekete bogyókat érlel. 



Az egész erdő alját gazdag cserjézet borítja. E ciherben vannak fő- 

 kép : a Galafioiiya (Crataegus monogyna Jacq.), a Veresgflürü (Cornus san- 

 guinea L.), a Varjiitövisk (Ehamnus cathartica L.), Fagyai (Ligustrum 

 vulgare L.), Kökény (Prunus spinosa var. ; dasyphylla Schur), a Jávorfa és 

 Feketegyürü (Acer campestre L. ; Acer tataricum L.) ; helyenként a Gsipke- 

 Rőzsa (Kosa dumalis Bechst. és Rosa uncinella Bess.), a Kecskerágó (Evo- 

 nymus europaeus L.), Kányafa (Viburnum Opulus L.) és a Bodzafa (Sam- 

 bucus nigra L.). Nagyon ritkán találjuk a Mogyorőfát (Corylus Avellana L.) 

 és a Somfát (Cornus mas L.); teljesen hiányzik itt sőt az egész Drócsa-He- 

 gyes és Moma-Kodru hegység erdeiben is az it%örÄ;t'(LoniceraXylosteumL.) 



E cserjéken kívül az erdő legnagyobb része növénytelen; legfeljebb 

 a Festuca gigantea Vili., és Gircaea lutetiana L. népesíti be az árnyas 

 talajt. Páfrányokra (Filices) egyátalában nem akadni, sőt még mohot is 

 csak elvétve találunk. 



A Csálába a Marosnak több elhalt ere is belenyúlik, mint megannyi 

 morotva. E morotvák legnagyobbja a Sulyom.-ér, meljmek nyíltabb s széles 

 részeiben az úgynevezett Tó-ban a Sídyom (Trapa natans L.) díszük s úszó 



1* 



