50 



hasonlítandó. A megnevezett fa a gyantakö-erdök leggyakoribb-- fáinak 

 egyike volt. 



Valószintt továbbá, hogy e fa csak a pliocénben hagyta el a mostani 

 Európa földjét. Soedelli (Atti della Societa Italiana di Scienze nat. di 

 Milano 1879. vol. XXI. p. 877 — 899) szerint ugyanis Piancio mellett sok 

 növénymaradványt találtak, melyek sem a harmadkorhoz, sem a jégkor- 

 szakhoz nem tartoznak; így a többi között egy Pinus sp. is, mely a Pinus- 

 fájok Strobus nevű csoportjába való. 



A fosszil fa élő utóda a már említett Pinus Strobus L., az észak- 

 amerikai angolok White pine-ja (fehér fenyő) és az angolok Weymouth- 

 pine-ja (lord Weymouth fenyője), mely Eszakamerika keleti részében 

 nagy erdőkben tenyészik Canadától egészen az AUeghani hegységig. 

 E vidék legmagasabb fája, 45 — -50, sőt 60 méternél magasabbra is föl- 

 nyúlik és leginkább a turfás talajt kedveli. 



Európában itt-ott ültetve található, sőt gyümölcsét is érleli itt, 

 (PL a többi között a budapesti növénykertben.) 



ügy látszik, hogy e fa jelenlegi hazájában már régóta van, mert 

 FoNTANiE W. M. (Mesozoic Strata of Virginia. The American Journal of 

 Science etc. vol. XVII. p. 233) a petersburgi beltnek a Wealdenhez tartozó 

 fosszil flórájában egy olyan conifera törzsre akadt, melynek fája a Pinus 

 Strobus L.-éra emlékeztet; másrészt Frederiksburg mellett (1. c. p. 157) 

 a krétához tartozó felsőbb rétegekben néhány tűlevelű fák ág- és levél- 

 töredékein kívül számos törzsöt is talált, melyeknek legtöbbje boncztani 

 szerkezetére nézve a Pinus Strobus L.-vel volt összehasonlítható. Lbsquereux 

 L. (1. c.) különben az északamerikai harmadkori rétegekben talált marad- 

 ványokat Ettingshausen b. fajával egyesíteni hajlandó. 



