90 



nak, már kettőt-hármat is találtam, de sohasem egy és ugyanazon, hanem 

 egymástól elágazó ágakban. Nagyobb társaságokba a zöldgyík nem csopor- 

 tosul s csak egy esetet tudok, a mely szerint 1883. augusztus havában 

 három zöldgyíkot láttam közvetlenül egymás mellett a verőfényes napon 

 sütkérezni. 



A zöldgyík leginkább rovarokat eszik és pedig a kemény födeles- 

 szárnyúak kivételével azoknak minden faját; különös szeretettel fogyasztja 

 az álczákat és a többi lágy testűeket. Itt kell megjegyeznem, hogy Glück- 

 selig* állítása, mely szerint a gyíkok «a legyeket teljesen megvetik», nem 

 felel meg általánosan a valóságnak, mivel tapasztaltam, hogy bizony meg- 

 eszik a legyeket is, söt, hogy megtudjam mennyit képes a gyík enni, egy 

 egész hónapig csakis legyekkel etettem egy gyíkot. Mondhatom, hogy az 

 egyremásra megevett egy folytán reggel 20, délben és este szintén annyi 

 legyet, vagyis egy nap alatt 60-at. Ez egy hétre 420 légy elpusztításának 

 felel meg és abból az időszakból, melyben a gyík akadálytalanul munkál- 

 kodhatik (márcziustól október végéig), az évi fogyasztást kiszámítva, az 

 14,000 légyre rug. Ha most egy gyík életét 10 évig tartónak veszszük, 

 látnivaló hogy, ha csakis legyekkel táplálkoznék, középszámmal 140,000 

 legyet fogyasztana el. 



A zöldgyík, különösen a fiatal, munkásságát a szabadban már február 

 végén kezdi meg, ha az időjárás ezt megengedi. Ezen időszakban még sokat 

 pihennek ugyan, de lassanként erőre vergődnek és a melegedő napokkal 

 életerejük, élénkségük és éberségük is fokozódik. Ezután rabló-természetük 

 mindig jobban és jobban lábra kap, ugy nogy egész nap járnak-kelnek lakó- 

 helyük területén zsákmányuk után vagy a legnagyobb türelemmel egy 

 helyben vesztegelnek, míg csak valamely rovar oly közel nem jut hozzá- 

 juk, hogy azt egy ugrással megragadhassák. 



Nappal a hideg, szeles idő kivételével mindig künn vannak, de éjjelre 

 a hideg elöl rejtekükbe vonulnak vissza, a mely iránt érzékenyebbek még 

 az éhségnél is. Kísérleteim szerint egyik gyíkom nyáron két hónapig sem- 

 mit sem evett s a nap melegén látszólag kellemesen el volt, míg egy 

 másik, szintén oly ép, egészséges és kifejlett gyík késő őszszel három heti 

 koplalás után elpusztult. Teste hirtelen lesoványodott, szemei beestek, 

 oldalain a bőr hosszában összeránczosodott és egy-egy nagy ránczban a 

 gerincz fölé hajlott. Borszeszbe helyezve eredeti zöld színe teljesen kékessé 

 változott át. 



A hideg iránt való érzékenységük a korral növekszik. Öreget már 

 október végén ritkán lehet látni, míg fiatalokat november közepén, sőt 

 végén is a szebb napokon foghatunk. 



* Einige Beobachtungen über das Leben der Eidechsen. Zoolog, bot. Zeitschrift 

 XIII. B. 1863. 



