132 



veitől feltűnőbben nem különböznek s csupán a gyomormirigyek és a rágó- 

 gyomor, illetőleg az állkapcsok térnek jellemzőbben el. A gyomormirigyek 

 ugyanis (XI. tábla, 2. ábra) körtealakú tömlők, melyeknek csúcsa mell felé 

 irányuló s belsejök szürkésen szemcsézett protoplasmát és egy nagy, göm- 

 bölyű magot tartalmaz. 



Az állkapcsok (XI. tábla, 4. ábra) igen fejlettek s általában a kalapács 

 jól el különült, főleg ennek a nyele és a, fogak, ugyanez vonatkozik az ülőre 

 is. A kalapács nyele felső és alsó csúcsán kihegyesedett, míg közej)én széle- 

 sedett és kálilúgban nem oldódó tömör cuticula állományból áll. A fogak 

 száma állandóan hat s közülök a legfelső a legrövidebb, míg a legalsó a 

 leghosszabb. Az ülő általános alakja egy pyramis, de tényleg két, szim- 

 metriáé félből áll, a melyek közeledhetnek és távolodhatnak. Belső szegé- 

 lyük hullámos, hat kis, kerekített csúcsú fogacskával fegyverzett. 



A láb egyszerű henger, melynek fölületén a cuticula gyűrűsen redö- 

 zött. Belsejében jól meg lehetett különböztetni a négy izmot és végső rész- 

 letében a két ragasztó mirigyet, a melyek a levélalakú újjacskákba nyílnak. 



A peték közül csakis a vékonyburkú nyáriakat sikerült megtalálnom, 

 a melyeket az anyaállat egyesével, vagy legfölebb párosával az alfelnyilás 

 közelében, az embryo teljes kifejlődéséig magával czepel (XI. tábla, 1. ábra). 

 A petéket minden esetben finom szalag függeszti a pánczélhoz és burkuk 

 a meglehetős vékony cuticula állomány daczára finoman pontozott és a mi 

 igen jellemző, szabályos hatszögletű terecskék alkotják azt (XI. tábla, 

 6. ábra). 



A «városligeti« tó habos fölületén az igen gyakori alakok közé tar- 

 tozik és pánczéljának szerkezete, nemkülönben homlok nyujtványainak 

 száma és alakja után ítélve átmeneti alak a Noteus és a Brachionus-genns 

 fajai között. 



Schizocerca diversicornis, Daday. 



XI. tábla, 5., 6., 7. ábra. 



E Kerekesféreg-alak, a melyet legelőször a mezözáhi nagy tóban talál- 

 tam (Magy. tud. Akadémia «Mathem. term. tud. közlem.» XIX. köt. 2. sz.), 

 a «városligeti» tónak igen gyakori és jellemző alakja. Anatómiai viszonyai- 

 nak ismertetését idézett értekezésem nyújtván, mint föltűnő jelenséget csak 

 annyit kell ki emelnem, hogy míg a mezözáhi tóból csakis oly alakokat is- 

 merek, a melyeknél a pánczél két hátulsó nyúlványa különböző hosszú — és 

 nevezetesen egyik rövid tüskeszerű csak, a míg a másik befelé ívelt hosszú 

 nyúlvány (XI. tábla, 5. ábra), addig a «városligeti» tó példányai között 

 vannak ugyan a mezözáhiakkal mindenben megegyezők, de ezeken kívül 

 gyakoriak azok az alakok is, a melyeknél a rövid tüskeszerű nyúlvány már 

 majdnem félakkora mint a másik (XI. tábla, 7. ábra) s vannak olyanok is, 



