133 



a melyeknél mindkét nyúlvány egyenlő hosszú, de aztán nem befelé, hanem 

 kifelé hajlott (XI. tábla, 6. ábra). 



Hexarthra polyptera, Schmarda. 



Ez igen föltűnő szervezetű fajt Schmarda találta legelőször Egyp tóm- 

 ban El-Kab mellett az 1853. évi márczius 9-én, sűrű, színtelen sósvízben; 

 későbben Hudson G. T. ismerteti 1871. évben Angolországból, de a 

 Schmarda adatait mellőzve, «Pedalionmira» név alatt említi föl. Az emlí- 

 tett két búváron kívül tudtommal még eddig senki nem találta meg ez érde- 

 kes állatkákat, én azonban 1882. év nyarán Erdélynek Boldogváros nevű 

 községe határán figyeltem már meg és egy értekezésben részletesebben meg- 

 ismertettem. 



Budapest határán az «állatkerti» tóban észleltem, a hol aránylag gya- 

 kori s egyike a budapesti fauna föltűnő állatalakjainak. 



Crustacea. 



A Héjjasok közül a Copepodák rendjéből Budapest faunájára nézve 

 új alakok a Cyclops strenuus és a Cyclops diaphanus, a melyek mindketten 

 a közönségesebbek közé tartoznak. A «városligeti» tónak különben mind- 

 kettő közönséges alakja. 



Cladocera. 



Leptodora hyalina, Lilljeb. 



Egyike à legnagyobb, legföltűnőbb Cladoceráknak, a melyet legelő- 

 ször Lilljcborrj vizsgált a 60-as években. Ez ideig aránylag még kevés 

 európai helyről ismeretes, így nevezetesen Svédországban megtalálták, 

 Bremen környékén, a Boden tóban, Dániában, Kasan határán és Cseh- 

 ország több pontján. Hazánkból még ez ideig ismeretlen volt s legelső 

 példányait a Balaton tóban találtam meg. A «városligeti» tóban szintén 

 közönséges, de szerfölötti átlátszósága miatt a figyelmet könnyen elke- 

 rülheti. 



Alona guttata, Sars. 



A Lynceida-félék e legkisebb alakjai közé tartozó fajt, a mely ez ideig 

 Svéd-, Angol-, Csehországból és Dániából ismeretes, a «városligeti» tóban 

 találtam meg, de nem tartozik itt a gyakori alakok közé, miután legszorgo- 

 sabb kutatásaim daczára is csak néhány példánya került kezeim közé. 



Alona lineata, Fisch. 



A genusnak már korán ismert és nagy földrajzi elterjedéssel bíró faja 

 ez, a melyet Fischer vizsgált legelőször 1854-ben Oroszországban. Megta- 

 lálták később Svéd-, Német- és Csehországban. Budapest határán a város- 

 ligeti tóban gyűjtöttem s itt aránylag gyakorinak mondható. 



