§â7 



A pergamentszertí középrész számtalan egymáson fekvő levélből vaii 

 összetéve. Ezen átmetszetekbeu megszámlálható rétegek azonban szintén 

 levelesek s maczerálás utján számos igen apró hártyácskákra bonthatók. 

 Ezen hártyákon azután számtalan, a keratinszerű alapállományba beágyazott 

 keresztező rostra akadunk. Oly elhelyezéssel birnak, mintha egy mázoló 

 ecsetje járt volna rajtok (6. ábra). 



A förétegeket egymástól látszólag egy különös anyag választja el, leg- 

 alább metszetek a héjon át ezt mutatják. Az egyes rétegekből azután a felső 

 levelek helyenkint felkunkorodni s ez által azokat egymással szorosabban 

 összetartani látszanak (5. ábra). Az egyes főrétegek folytonosak, de az eze- 

 ket összetevő levelek rendetlenül födik egymást. 



A közép réteg a héj alsó részén és az oldalokon a legvastagabb, míg a 

 felső vég felé mindinkább megvékonyodik és végül egészen elvész, annyira, 

 hogy a héj felső szegélye csakis a külső ruganyos réteg által alkottatik. 



A héjnak belső vagy alapi része csakis egy rétegből áll, mely annak 

 egész belsejét bevonja. A felső szegélyen és a rések határain e réteg a külső 

 rétegbe hajlik át és így a középső réteget bekeríti (2. és 3. ábra). Nagyobb 

 fénytörő képessége által azonnal szembetűnő. Szarnnemű alapállományában 

 igen sok egymást keresztező rost található, melyek vegyi hatásra nézve leg- 

 inkább kötőszöveti rostokra emlékeztetnek. 



A rések ívalakban gyengén meghajtott fehéres vonalkák, melyek a felső 

 szegély alatt egy millimeternyire végződnek (1. ábra). Felső végpontjuktól a 

 szegély felé egy hasadék húzódik, mely a héj lemezeinek oldalt való elhaj- 

 lását eszközli, akkor midőn az embrió a héjat elakarja hagyni. A születésnél 

 tehát, mely mindig a héj felső vé{)én történik, a héjnak két lapja egymástól 

 elválik és az előre ké/'ZŐdMt rések segélyével oldalt hajlik, azon nyomás 

 következtében, melyet a kibúvó embrió fejvégével oda gyakorol. A kibúvás 

 előtti időben azonban a héjnak két lapja megsűrűsödött fehérjével van össze- 

 tapasztva, a rések pedig ugyanezen anyaggal szorosan betömve. A kibúvás 

 előtt tehát kivánatos, hogy ezen anyag feloldódjék, a mi az alkalikus tenger- 

 víznek lassú behatása folytán lassankint megtörténik. 



A fehérje, mely a szikgolyót környezi, frissen ürített tojásokban majd- 

 nem oly sűrű, mint a tyúkfehérje, csupán viselkedése más. Alkoholban igen 

 gyorsan megalszik, míg főzés által igen nehezen. Különben átlátszó és szín- 

 telen anyag, minden feltűnőbb sajátság nélkül. A szíkgolyó közelében folyé- 

 kony, de a héj felé fokozatosan megsűrűsödik, annyira, hogy annak belfelü- 

 letén egy opák réteget képez, melyet én cJialaza rétegnek nevezek. Ezen 

 chalazanemű anyag az, mely a héj felső részét egymáshoz tapasztja és a 

 réseket bedugaszolja. (1:2. 3. 4. 5. ábra.) 



A búvárok nagy része azt hiszi, hogy a czápák tojásfehérjéje igen vize- 

 nyős, hogy az kevés albumin-anyagot tartalmaz. Állításuk annyiban helyes, 

 a mennyiben a fejlődés előrehaladott szakaiban az folyékonynyá válik, de 



