233 



mely azokat környezte, egyideig a sós folyadékban úszik, míg elvégre maga 

 is feloldódik. 



Hangsúlyozom még egyszer, hogy nemcsak a tenger vize, de a szíkgolyót 

 környező fehérje is oldó hatással bir a szíktestecsekre. Ezt tudni annál fonto- 

 sabb, mivel az egész szikállomány felhasználódását az embrió felépítésére 

 megérteni nélküle alig lehet. 



Eleinte, mint tudjuk, a tojásfehérje csakis vékony, leheletszerű hár- 

 tyácska által választatik el a síírü szíkállománytól. Maga a fehérje is kellő 

 sűrűségű lévén, a kettőnek egymásra való hatása, vagyis a két anyag diffu- 

 siója fölötte csekély. Később azonban, a mint a fehérje jobban meghígul, 

 hatása is jobban érvényesül. A meghígulással azonban lépést tart íi szik- 

 hártya megvastagodása, mely akkor, midőn a fehérje helyét tengervíz pótolja, 

 már oly vastag burokkal bir, hogy a víznek a szíkgolyó belsejébe való diífun- 

 dálása csak igen lassan és nehezen történhetik. A lassú diffusio azonban 

 okvetlenül szükséges, mert csak bizonyos mennyiségű szíktestecsnek szabad 

 feloldódnia. És valóban a szíkgolyón keresztül ejtett metszetek ezt igazolni 

 látszanak. Oly szíkgolyóknál, melyeknél csak az eredeti, de megvastagodott 

 szíkhártya van jelen (9. ábra.), a feloldott szíkállomány a hártya egész bei- 

 felületén megtalálható. A hártyák belső felületén nem egy ízben akadtam a 

 szíktestecseket borító hártyákra, melyek, mint említem, sós oldatokban is 

 esak igen lassan oldódtak, Ä sókban gazdag fehérjeoldat a szíktestecseket a 

 vérképző sejtek számára hozzáférhetővé teszi s így a réseknek, melyeken keresz- 

 tül a fehérje m,eghigulása lehetővé tétetik, egy új 'és igen fontos szerepe tudó- 

 dott ki. A szíkgolyóban feloldódó szíktestecseknek protein oldata igen való- 

 színűleg azon időig, míg a szíkgolyó a szíkburok által körülnőve nincsen, a 

 fehérje közé keveredik, a mint ezt a fehérje megzavarodása folytán észlelni 

 véltem. Kérdés azonban, hogy mi történik úgy a fehérjével, mint az áthatolt 

 szíkállománynyal. Lehető és czélszerű volna-e annak a réseken át való eltá- 

 volodása ? A mint a héjon eszközölt kísérleteimből kitűnt, a fehérje-részecsek 

 kihatolása a fejlődésnek csupán igen késő szakában lehetséges, akkor, midőn 

 a fehérje nagy része már meghígult s az embrió külső kopoltyúfonalai már 

 kifejlődtek. Hová jutott tehát a hiányzó fehérje ? 



Erre a választ Dohén adta meg akkor, midőn metszeteiből kimutatta, 

 hogy a kopoltyúfonalakban talált fehérjerészek nem a vérkeringés útján jutot- 

 tak oda, hanem hogy a fonalak által kívülről vétettek föl. DoHEN-nak állítá- 

 sát úgy az ő mint saját metszeteimből is megállapíthattam, csupán annyiban 

 akarom állítását módosítani, hogy a kopoltyúfonalakban nem tiszta szik- 

 állomány, hanem, fehérje vagy szíkállománynyal kevert fehérje található, 

 legalább a metszetekben gyakran talált anyag réteges' külseje erre vallott. 

 (JO. ábra.) 



Miután pontosabb vizsgálódások után sem voltam képes a kopoltyú- 

 fonalakban oly szerkezetet találni, mely a nevezett folyadék felszívására 



