70 



beküldötte (f. é. jan. 27-én), a következőket irja nekem: «A verebet egy 

 ház népe mintegy két hétig tartotta szemmel s csőre eleintén oly hosszú 

 volt, hogy tréfásan szivarozó verébnek mondták. Hosszú csőre igen gátolta 

 a táplálkozásban s mielőtt valamit felkapni iparkodott volna, nagyot ütött 

 csőrével az udvar kövezetére, mintha le akarta volna törni. Természetes, 

 hogy verébtársai elkapkodták előle a legjobb falatokat. Egy házi kisasz- 

 szony megsajnálta s főtt burgonyát dobott neki, mibe csőrét befúrhatta. 

 A veréb későbben minden nap leste a burgonyát s egészen bizalmas lett. 

 Egyszer azonban csak azt vették észre, hogy csőre félakkora mint volt, s 



valószínű, hogy a kövezetet verve, letörte » A túlfejlődés tehát 



26 — 30 ««^i. lehetett, mi mindenesetre igen érdekes jelenség. A túlfejlés 

 fris állapotban (a veréb a múzeumban praeparaltatott) szaru keménységű, 

 de ruganyos volt. Az az igyekezet, a melyet ez az állat kifejtett, hogy egy 

 természetadta alkalmatlanságtól menekülhessen, s az a bizodalom, amely- 

 lyel az ember jóindulatát viszonozta, bevállnak abba a képbe, a melyet a 

 tudomány az állatok szellemi életéről megalkotni igyekszik. 



koecscsöeO sekegély. stuenus vulgaeis l. 



Közli Dr. Bartsch Samu. 



Mult évi (1876) november hóban kezeimhez került egy közönséges 

 seregély, melynek csőre sajátságos abnormitást mutat. Míg ugyanis az alsó 

 káva rendes fejlődésű, addig a felső káva, bár rendes erősségben indul 

 tövétől, 5 cm.-nyi hosszúságra fejlődött (lásd VI. tábla, 4. ábra a seregély 

 feje természetes nagyságban). E hosszúra fejlődött káva az alsó káva csú- 

 csa tájáig rendes keskenyedést mutat, de azután bizonyos egyenletes szé- 

 lességben folytatódik, úgy hogy az alsó káva csúcsa felett 3 '"^ ; kerekre 

 tompított végén még 2 «/„j. A túlfejlés a csőr ívezetéhez képest könnye- 

 dén lefelé hajlik s alsó lapja csatornásán ugyan, de csak sekélyen kivájt. 



E korcsképződésű káva legvége igen el van kopva, a miből arra lehet 

 következtetni, hogy a madár élelmét vajmi fáradságosan tudta beszerezni ; 

 de hogy tudta, ezt az a körülmény bizonyítja legjobban, miszerint test és 

 tollazat szerint egészen normális volt s pihenő helyén, honnan lelövetett, 

 vígan csevegve üldögélt. Lövetett Szt.-István alatt (Baja közelében). 



Ez az érdekes példány, mely Dr. Bartsch úr szívességéből a m. n. 

 múzeum gyűjteményébe került, a posta által való szállítás közben épen 

 legérdekesebb részében kárt szenvedett : a túlfejlődött felső káva letört s 



