79 



alsó állkapocs közepén hasadt. A bajuszszálak laposak, közelebb állanak a 

 szájhoz, mint az orr végéhez. 



Dereka nyúlt ; az öt hosszsorban álló csontpaizsok nem érintik egy- 

 mást és gyöngébbek mint a rokonfajoknál, ugy hogy nem oly feltűnően 

 ötszögtí, mint a többieké. Hátpaizs 12— 13. Az első a legkisebb, a 

 6 — 8-dik a legmagasabbak. Oldalpaizs 40 — 45. Haspahs 10—12. A paizs- 

 sorok közötti bőr érdes. Az uszósngarak számát a következő képlet mutatja: 



D. 14/49, A. 1^16, V. 12/ig, p. 1/36-37, C. ^^Vls/oT 



Az elkerekített melluszó valamivel rövidebb a test vastagságánál, 

 csontsugara igen gyenge és Vs-dal rövidebb, mint a tagolt sugarak. 

 A hátúszó sokkal hosszabb, mint magas es hátulsó szélen letompított, miál- 

 tal a Viza a rokonfajoktól főképen különbözik. A farkuszó alsó karélya 

 elkerekített és félakkora, mint a felső karély. 



Szl)ic. Orra sárgás-fehér ; háta sötét hamuszürke, hasa szennyes fehér; 

 szintolyanok a paizsok is. Szivárványhártyája ezüstös. 



Nagi/sága. A Viza minden édes vízi halak között a leghosszabb és 

 legsúlyosabb. Hossza 8 — 9 m., súlya 900 — 1000 kilo. Egy két méter hosz- 

 szú példány körülbelül 50 kilo. 



Életmódja. A Viza ügy mint a többi tokfaj vándorhal. Kora tavasz- 

 szal kezdi vándorlását. Seregesen nyomul a folyók torkolataiba; már- 

 cziustól-májusig vándorol a Dunán felfelé, augusztustól-deczemberig egy 

 másik sereg következik. Nyáron a víz felszínén úszik fejét felemelve, vagy 

 pedig hentereg a folyómeder fenekén s orrával türja az iszapot. Igen falánk, 

 mindenfélét eszik, de főképen az iszapban rothadó szerves anyagokat ked- 

 veli ; azonkívül csiga-kagylók, halak, rákok, sőt madarak is találtattak már 

 gyomrában. Életkorát 30 évre teszik. 



Igen érdekes a Duna ezen óriásának fogási módja, melyet Marsigli : 

 Danubius pannonico-mysicus czímű munkájában leir. 



Már a Duna alsóbb részében, hová ápril elején a Feketetengerböl 

 vándorol, fogadtatására készen állanak a sziklák közé elhelyezett, fakarók- 

 ból való sajátságos tömkelegek, amelyekben abetévedetteket, mintáz ökrö- 

 ket, ugy verik agyon. Ha valamelyik közülök e veszélyes helyeket elkerülte, 

 további útjában találkozik a folyam útját elzáró ezernyi, fényesre csiszolt, 

 ^'2 lábnyi, éles és hegyes horgokból álló falazattal, mely a Dunán áthúzott 

 erős kötélről különböző hosszuságü erős zsinegeken függ. A halászok azt 

 hiszik, hogy a Viza e fényes, csüngő horgokkal nagyon szeret játszani, s 

 játszik mindaddig, míg a sok éles horog egyike vagy másika meg nem 

 sebzi, a mikor aztán dühbe jő, és szerteszélyel hadonáz addig, míg mind- 

 inkább megsebesülve, végre valamelyik horogra kerül, melyről többe nem 

 szabadulhat. Néha, ha a halászok a kötelekre alkalmazott uszó-jelfák moz- 

 gásán látják, hogy a vizák a horgokkal játszadoznak, nagy csenddel odáig 

 eveznek, s hirtelen felrántják azokat a köteleket ; mi által gyakran meg- 



