107 



közepét vágja át. Ez utak hosszában figyeltem meg leginkább a vegetatió 

 elterjedését. 



Martins 29-én tettem első kirándulásomat az istriai partra. Fiumét 

 elhagyván, a magaslatok mindinkább emelkednek. Az istriai határon, mely 

 nem messzire esik Fiumetöl, már 184 méternyi magasságban állunk. Itt 

 kezdtem följegyzéseimet. Legbövebhen találtam a következő növényeket : 

 Euphorbia Helioscopia L., E. Cyparissias L. és E. Peplus L. — (Ezt a 

 tavalyi terméssel) ; nem kevésbé volt elterjedve Geranium rotundifolium 

 L., mig a sziklák hasadékaiban Viola odorata sem volt kis számmal ; 

 későbben körülbelül egy mértföldnyi távolságban Fiúmétól és 268 méter- 

 nyi magasságban Helleborus viridis L. volt az uralkodó, részint teljes viri- 

 tásban, részint termésben; vele együtt mutatkoztak meg Viola odorata L. 

 egyes példányokban ; itt ott pedig egyes teljes viritásban levő Cornus mas 

 L. is díszelgett. Ott, hová a Quarnero legbenyúlóbb szögét ereszti, ott 

 fekszik a magaslatokon a már istriai Castua nevű helység. Temploma a 

 legmagasabb ponton 483 méternyi magasságban áll. Legközelebbi kör- 

 nyéke egészen Fiúméra emlékeztet, ^iklái és falai sűrűn vannak boritva 

 Asplenium Trichomanes L., Polypodium vulgare L. és Grammitis Cete- 

 rach Sw. zöldelö lombjával ; köztük itt-ott egy már elporzott Corylus 

 Avellana L. — Castuatól utamat megint az országüt melletti magaslato- 

 kon folytattam Pobriig. Ott az uralkodó növény a Juniperus Oxycedrus L. 

 /i macrocarpa, nagy meggy vörös bogyóival. Egyes példányokban fordul- 

 tak még elő : Veronica Buxbaumii Ten. (termésben), Ajuga Chamaepitys 

 Schreb. (teljes viritásban) és Gagea arvensis Schult, teljes viritásban, de 

 igen kevés példányban ; éjip igy Carex umbrosa Host. Onnét aztán lefelé 

 tartottam az országútra Volosca felé, mely — köriilvéve számos Lauras 

 nobilis L. — és Olea europaea L.-tól — nem gyaníttatta, hogy csekély 

 magasságban fölötte már hó fekszik. Onnét Abbázia felé tartottara, hol a 

 Scarpa család egy nagy részét a tengerpartnak birtokába vette, és azt beke- 

 rittetvén, a flórát a pusztító kezek ellen biztosította. Ott gyönyörködhet- 

 tem még ugyanazon a vegetatión, melyen már Sadler, az első magyar 

 botanikus, ki előttem ezen vidékeken, már 1828-ban járt, gyönyörködött. 

 Az egész darab valóságos babérliget, és itt még Asplenium Trichomanes L. 

 Polypodium vulgare L. és ennek f. serrata Willd* alakja, Asplenium adi- 

 antum nigrum Poll, ügy az egész környékén hiányzó Scolopendrium vul- 

 gare Symons is — valamenyi páfrány — díszelegtek a fák tövén. 



Hogy mennyire kedvező a Quarnero e partja a vegetatiónak, mutatja 

 az is, hogy a cameliák a szabadban telelnek át, magam is vittem el az 

 utolsó viritó példányt. Természetes, a Bóra nem eri el ezen kis paradi- 

 csomot ; csak a hullámzó tenger, mely a Fiumei parttól nézve ködfá- 



* Milde, die höh. Sporenpflanzen Deutschlands n. d. Schweiz p. 8 szerint csak Bot- 

 zen és Merau körül fordulna elő. ^^- 



