137 



egy harmadik rész pedig az állati élet túlterjeszkedését, különösen a rova- 

 rok és pókok túlszaporodását korlátozza. 



Ezen utolsó osztályba tartoznak mindazon alakok, melyek eleven 

 zsákmánynyal élnek; ide tartozik tehát azon család is, melynek hazai kép- 

 viselőit a jelen sorokban bemutatni megkísértem. 



A rablópoloskák (Reduviklae) mind ragadozó állatok s kifejlődésük 

 minden szakában eleven zsákmánynyal, még pedig nálunk csaknem kizá- 

 rólag rovarok- és pókokkal táplálkoznak. Tartózkodásukra nézve vala- 

 mennyien a szárazabb helyiségekre levén utalva, itt gyakorolják ama 

 lényekkel szemben egyszersmind korlátozó befolyásukat. Vizenyős helyeken 

 és vízpartokon e szerepet tőlük már a Saldák, a víz tükrén a Hydro- 

 metrák, benn a vízben pedig a Corisák s a többi vízi poloska veszik át. 

 Ebből kivehetjük, hogy még a poloskák között is megvan tehát mind- 

 egyiknek a maga helye és szerepe a természet nagyszerű háztartásában. 



A rabló^Doloskák családjának közös jellegei a következőkben foglal- 

 hatók össze : 



A test idoma többé-kevésbbé hosszúkás. A fej a duzzadt szemek 

 mögött nyakidomúlag szűkült s a szemek között vagy mögött rendesen két 

 szemecset visel. Az ostoridomu csápok négy ízülékből állanak, noha némely 

 esetekben, főleg külföldi fajoknál, egyes ízülékek több részre oszlanak s a 

 csápízülékek száma látszólag 5, 6, 7, 8, sőt többre is felszaporodik. A szip- 

 csőr három vagy négy ízülékű. A röptyűk többnyire tökéletesen kifejlődvék 

 s clavus-, corium- és röphártyából állanak. A röphártya erezete két vagy 

 három sejtet képez. A mellső lábak ragadozók ; czombjaik néha tetemesen 

 vastagodottak. A kocsák belföldi fajainknál mind három ízülékűek. 



E család a szípcsőr alkotása szerint két alcsaládra oszlik. A négy 

 ízülékű szípcsőr ugyanis a Nahinák, a három ízülékű ellenben a Reduviinák 

 alcsaládját jellemzi. 



A rablópoloskák nappal többnyire sötét helyeken kövek, fakéreg, 

 lehullott falevelek stb. alatt és mindenféle giz-gaz között tartózkodnak s 

 csak éjnek idején hagyják el rejtekeiket és indulnak vadászatra. Némely fajok 

 azonban nappal is vadásznak, s fákon, bokrokon és virágokon kalandozva 

 leskelődnek zsákmány után. Az ilyenek rendesen egyszersmind élénkebb 

 színezettel birnak. Mindnyájan lassú és kimért léptekkel mozognak. így 

 közelítenek zsákmányukhoz is, melyet aztán egy szökéssel megrohannak, 

 mellső ragadozó lábaikkal megragadnak s áridomú szípcsőrükkel agyon- 

 szúrván, annak belső nedvét kiszívják. Szúrásközben az okozott sebbe 

 szípcsörükön keresztül bizonyos maró nedv ömlik, mely a megszúrt rovarra 

 vagy pókra halálos méreg gyanánt hat. 



E i|iaró nedv képezi a rablópoloskák legerősebb fegyverét, melyet 

 azonban nemcsak támadásra, hanem önvédelemre is használnak. Számos 

 gyűjtő tapasztalta és magam is éreztem már azon fájdalmas szúrásokat, 



