155 



nevelhettem s ezek között nem egy olyat, melyet annak előtte hasztalan 

 kerestem. 



Az említett tapasztalás ösztönzött arra, hogy a sóstavak vizét gyök- 

 lábúakra újból átvizsgáljam, s a szamosfalvi sóstó hosszasan tartott vizé- 

 ben sikerült is, habár nem nagyszámú, ele annál érdekesebb gyöklábúakat 

 nevelnem, melyeknek ismertetésére, midőn ezennel áttérnék, legyen sza- 

 bad e helyen még megjegyeznem, hogy ezen vizsgálataim még néhány a 

 sós tavakban eddigelé általam nem talált ázalag felfedezésére is vezettek, 

 melyeknek leírását egy következő közlemény számára tartom fenn ma- 

 gamnak. 



1. PLEUEOPHEYS HELIX n. sp. 

 (IX. Táb. 1—4 ábr.) 



Azon becses értekezések egyikében, melyekkel Cohn Ferdinánd az 

 ázala.gok- s egyéb véglényekről való ismereteinket az ötvenes években gaz- 

 dagltá, röviden megemlékezik egy Difflugia- fajról, melyet Schnepfenthal 

 körül gyűjtött Closteriumok között talált; ezen általa D. ÜELixnek neve- 

 zett fajt tokjának sajátságos alakja jellegzi, mely másfélszer csavart csiga- 

 házhoz hasonlít. ^) Cohn ugyanott azt is felemlíti, hogy Leclerc Léon, a 

 Diffiugia-nem felállítója, már 1815-ben ismerte ezen, a közönséges D. 

 PROTEUstól eltérő, ritkább fajt, sőt Ehrenberg szerint ^ Joblot már a múlt 

 évszáz közepén leirt egy csigaház módjára csavart tokot lakó parányi álla- 

 tocskát, melyet később Bory de Saint-Vincent Spirulina Ammonis név 

 alatt sorolt a «Régne psychodiaire»-t képező szervezetek közé. Claparede 

 és Lachmann, Fresenius véleményére támaszkodva, a Cohn által felállított 

 fajról azon megjegyzést teszik, hogy valószínűleg azonos a D. spiralisszal, 

 melynek rövid diagnosisát Ehrenberg már 1840-ben közölte a berlini 

 Akadémiával. ^ Bailey végre állítólag ugyanezen fajt Dél-Carolinában szin- 

 tén felfedezte s ugyancsak D. spiralis név alatt újból leírta. "* 



Ezen csígaházalakú tokot lakó Difflugia-fajhoz, vagy talán fajokhoz, 

 tokjának alakját tekintve, igen közel látszik állani egy a szamosfalvi sóstó 

 hosszasan tartott vizében általam igen nagy számmal talált gyöklábú, 

 melyet azonban mégsem oszthatok be a Difflugia-nembe, miután karcsú, 

 fonalas s némileg merev állábai lényegesen eltérnek azon vastagabb, ujj- 



^ Beiträge zur Eutwickelungsgeschichte der lufiisorieu. Zeitsch. f. wiss. Zoolo- 

 gie. IV. Bel. 1853. p. 261. 



'■^ V. ö. Ehrenberg : Die lüfnsiousthierchen als vollkommene Organismen. 

 Leipzig. 1838. p. 1.32. 



^ Etudes sur les Infusoires et les Rhizopodis. Paris, 1858 — 59. p. 448. 



* Microsc. Obs. made in South-Carolina. Smithson contr. 1850. p. 41. Id. 

 Clap. & Laelmi. ut. 



